Справа № 944/4483/24 Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П 
Провадження № 22-ц/811/2694/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1  – ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 09 липня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів.
В обгрунтування заявлених вимог покликався на те, що 11 серпня 2007 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 .
Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 .
Рішенням Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 08 липня 2011 року шлюб з відповідачкою розірвано.
В подальшому на підставі рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 22 серпня 2011 року з нього на користь відповідачки ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_5 до досягнення останнім повноліття.
Він сумлінно виконує рішення суду щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, та щомісячно перераховує на відкритий відповідачкою поточний рахунок № НОМЕР_1 в АБ"Південний" грошові кошти в розмірі встановленому судовим рішенням .
Оскільки, з початку повномасштабного вторгнення контакти із сином були втрачені, на відомі йому засоби зв`язку (телефонні дзвінки, еmaіl, соціальні мережі, тощо) син не відповідає, а колишня дружина не бажає надати будь-які інші контакти чи можливість порозмовляти із сином, у нього виник сумнів щодо місцезнаходження дитини. Останнє відоме йому місце проживання сина АР Крим.
17 липня 2023 року він звернувся із заявою до Головного управління національної поліції у Львівській області про розшук сина. 
В цей же день він отримав відповідь від Головного управління національної поліції у Львівській області, з якої вбачається, що ОСОБА_3 в 2019 році перетнула контрольно-пропускний пункт “Каланчак”, однак, інформація щодо перетину державного кордону його сином відсутня. 
Вважає свою колишню дружину та сина безвісти зниклими.
Відтак, він не може забезпечити матеріально свого сина, оскільки, не знає його місцезнаходження та стану, в якому він знаходиться, тобто, обставини, які сталися після розлучення (окупація, зникнення), істотно змінили ситуацію, і це є підставою для перегляду умов стягнення аліментів.
Він не може надавати фінансову підтримку особі, яка може бути відсутня. З його сторони були вжиті всі можливі заходи для пошуку колишньої дружини та сина, включаючи звернення до правоохоронних органів.
Просить заявлені позовні вимоги задовольнити. Припинити стягнення з нього, на користь відповідачки ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 .
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 09 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів залишено без задоволення.
Рішення суду оскаржив представника  ОСОБА_1  – ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.
Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим, таким, що ухвалене без врахування фактичних обставин справи, без належної оцінки наданих доказів та у порушення норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що суттєва зміна обставин – підстава для перегляду рішення суду. Такою обставиною вважає втрату зв`язку з дитиною та її матір`ю з 2022 року, невстановлення місця перебування сина, та не зняття коштів (аліментів) з рахунку понад 5 років.
Вважає, що невикористання аліментів є причиною для припинення стягнення аліментів.
Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що жодних належних доказів позивачем не подано, аліменти ( грошові кошти) які стягуються з позивача на користь відповідача на утримання сина перебувають на поточному рахунку в банку "Південний". Відомостей про конкретне місцезнаходження та перебування позивачки та сина сторін, і можливості зняття відповідачкою грошових коштів суду не надано, дитина є неповнолітньою, відомостей що така не проживає з матір`ю немає. Дані кошти зберігаються на поточному рахунку, відтак, суд відхилив покликання позивача на використання коштів не за призначенням.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 11 серпня 2007 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 11 серпня 2007року.
Від спільного подружнього життя у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_5 .
Відповідно до рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 08 липня 2011року, шлюб зареєстрований 11 серпня 2007 р. Насипновською сільською Радою м.Феодосії АРК актовий запис №6 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , розірвано. Після розірвання шлюбу залишено відповідачці прізвище " ОСОБА_6 ".
Рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 22 серпня 2011року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Житомир, на користь ОСОБА_3 стянуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 долі доходу відповідача, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 квітня 2011 року і до повноліття дитини. Дане рішення набрало законної сили.
В подальшому, на підставі даного рішення був виданий виконавчий лист, який був скерований у відділ ДВС Козелецького районного управління юстиції.
Як вбачається з постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Козелецького районного управління юстиції Бригинець В.М. на підставі виконавчого листа №2-2851/2011, виданого 20.09.2011року, 11.11.2011року відкрито виконавче провадження №29806149.
З повідомлення Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області №8159 від 17.08.2023рокуслідує що ОСОБА_1 звернувся в Головне управління Національної поліції України у Львівській області з приводу встановлення місця знаходження його неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке в подальшому було направлено в Яворівський районний відділ поліції ГУНП у Львівській області для організації проведення перевірки та прийняття рішення згідно чинного законодавства. Дане звернення зареєстроване в інформаційно- телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Яворівського РВП ГУНП у Львівській області за № 8155 від 17.08.2023 року та працівниками Яворівського районного відділу поліції розглянуто. Під час розгляду вищевказаних матеріалів встановлено, що ОСОБА_3 в 2019році перетнула контрольно- пропускний пункт « ОСОБА_7 ». Для отримання інформації щодо перетину державного кордону України сином ОСОБА_5 був надісланий інформаційний запит в Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. 
З повідомлення Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області №16650/0164 від 17.10.2023року адресованого ОСОБА_1 , вбачається, що встановити місце перебування його колишньої дружини ОСОБА_8 та його неповнолітнього сина ОСОБА_5 не вдалося.
Як вбачається зі Звіту про здійснення відрахування та виплати за постановою ВП №29397530 від 16.01.2025року станом на 01.01.2025року в ОСОБА_1 відсутня заборгованість по сплаті аліментів.
Як вбачається листа ПАТ АБ «Південний», в Акціонерному Банку"Південний" на ім`я ОСОБА_3 НОМЕР_3 02.11.2017 було відкрито поточний рахунок у гривні НОМЕР_4 (№ НОМЕР_1 ) від 02.11.2017 за розрахунковий період з 01.11.2027 по 11.03.2025 позивачем на цей рахунок перераховувались аліменти на утримання сина, останнє зняття коштів відповідачкою з даного рахунку ІНФОРМАЦІЯ_5 , що не заперечується позивачем та його представником. Кінцевий залишок коштів по даному рахунку 485434,98грн. 
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей (див. постанову Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 682/690/16-ц).
Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі.
Оскільки дитина сторін продовжує проживати з матір`ю, доказів протилежного судом не здобуто, колегія суддів не вбачає підстав для припинення стягнення аліментів.
Інших істотних обставин, які б були підставою для припинення сплати аліментів колегія суддів не вбачає.
У відповідності до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях.
За сформованою позицією Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року) обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 09 липня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 19 січня 2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.