ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                   
 
12 листопада 2025 року 
м. Київ
 
справа № 687/542/23
провадження № 61-16985св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
судді-доповідача - Сердюка В. В., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Ситнік О. М., Фаловської І. М.,  
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство «Сенс Банк», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Романішиним Олегом Олександровичем, на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2023 року в складі судді Борсука В. О. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року в складі колегії суддів П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
 
У травні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») про визнання припиненою іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна.
Позов обґрунтовано тим, що  20 квітня 2007 року ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», попередня назва якого - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», уклали договір кредиту № 966/151-632-27, відповідно до якого позивачка отримала кредитні кошти в сумі 6 000,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13,0 % річних із кінцевим строком погашення заборгованості                      до 19 квітня 2017 року.
 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АКБСР  «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір від 20 квітня 2007 року                        № 966/151-632-27, за умовами пункту 1.1 якого ОСОБА_1 передала в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить позивачці на праві спільної сумісної власності на підставі рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 07 березня 2007 року (справа № 2-170), право власності на який зареєстроване Чемеровецьким районним БТІ 19 березня 2007 року, про що зроблено запис у реєстровій книзі № 2 за № 2-248, у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно згідно з витягом з реєстру, наданим Чемеровецьким районним БТІ № 14156192 від 05 квітня 2007 року, реєстраційний номер об`єкта 18196379.
 
Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28 вересня              2010 року у справі № 2-378/2010, яке набрало законної сили, стягнуто зі ОСОБА_2 та поручителів на користь АКБСР «Укрсоцбанк» 40 615,00 грн заборгованості                     за договором кредиту та судові витрати у справі.
 
На виконання цього судового рішення було видано виконавчі листи, які перебували на примусовому виконанні у Чемеровецькому районному відділі ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, виконавче провадження № 22917279. Постановою Чемеровецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 10 вересня 2019 року виконавче провадження № 22917279 закінчено відповідно до пункту 9 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням та перерахуванням банку грошових коштів. 
 
Незважаючи на те, що позивачка повністю погасила заборгованість шляхом перерахування грошових коштів банку, відповідач відмовляється зняти заборону відчуження іпотечного майна. Зобов`язання за кредитним договором виконані в повному обсязі, тому зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання, є припиненими. 
 
Враховуючи викладене, позивачка просила суд:
 
-  визнати припиненими зобов`язання, які виникли на підставі іпотечного договору від 20 квітня 2007 року № 966/151-632-27, укладеного між ОСОБА_1 та           АКБСР «Укрсоцбанк», предметом іпотеки за яким є житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 07 березня 2007 року (справа № 2-170), право власності на який зареєстроване Чемеровецьким районним БТІ 19 березня 2007 року, про що зроблено запис до реєстрової книги № 2 за № 2-248, у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно згідно з витягом з реєстру, наданим Чемеровецьким районним БТІ                                 № 14156192 від 05 квітня 2007 року, реєстраційний номер об?єкта 18196379, реєстраційний номер іпотеки 4844566 від 20 квітня 2007 року, номер запису про обтяження 34798550 (спеціальний розділ), номер запису про іпотеку 34798517 (спеціальний розділ);
 
- зняти заборону відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 - житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 07 березня 2007 року (справа № 2-170), право власності на який зареєстроване Чемеровецьким районним БТІ 19 березня 2007 року, про що зроблено запис до реєстрової книги № 2 за № 2-248, у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно згідно з витягом з реєстру, наданим Чемеровецьким районним БТІ № 14156192 від 05 квітня 2007 року, реєстраційний номер об`єкта 18196379, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яке виникло на підставі іпотечного договору № 966/151-632-27, укладеного 20 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», що посвідчений приватним нотаріусом Чемеровецького районного нотаріального округу Хмельницької області Пилявським В. Б., перереєстрований (рішення про держреєстрацію № 50387523 від 21 грудня 2019 року) на нового іпотекодержателя         АТ «Альфа-Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П. відповідно до договору про порядок дій щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 жовтня 2019 року, реєстраційний номер іпотеки № 4844566 від 20 квітня 2007 року, номер запису про обтяження № 34798550 (спеціальний розділ), номер запису про іпотеку 34798517 (спеціальний розділ).

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
 
Чемеровецький районний суд Хмельницької області рішенням від 04 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовив.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за спірним договором кредиту станом на 09 червня             2023 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 4 474,99 доларів США та за відсотками 7 101,28 доларів США. Цей розрахунок заборгованості позивачка не спростувала. Місцевий суд указав, що сам факт виконання рішення суду про стягнення заборгованості за спірним договором кредиту не припиняє правовідносин між сторонами, оскільки заборгованість за договором кредиту у повному обсязі не погашена. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його             в апеляційному порядку. 
 
Хмельницький апеляційний суд постановою від 30 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана в її інтересах представником Романішиним О. О. , залишив без задоволення, рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2023 року залишив без змін.
 
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачка на виконання умов кредитного договору отримала грошові кошти в розмірі 6 000,00 доларів США. На час ухвалення рішення Чемеровецьким районним судом Хмельницької області                  від 28 вересня 2010 року сума боргу за кредитом становила в гривневому еквіваленті 40 615,00 грн, що згідно з офіційним курсом Національного банку України іноземної валюти 7,9259 грн за 1 долар США становило 5 124,34 доларів США. Позивачкою рішення суду виконано лише у вересні 2019 року та сплачено 40 615,00 грн, що згідно з курсом іноземної валюти 25,02 грн за 1 долар США становило 1 623,30 доларів США. Суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не довела належними та допустимими доказами виконання нею зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, тому місцевий суд дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про припинення іпотеки. Апеляційний суд також вказав на помилковість посилання суду про заборгованість за тілом кредиту в розмірі                     4 474,99 доларів США та за відсотками в розмірі 7101,28 доларів США, але не призвело до неправильного вирішення спору по суті.   
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи особи, яка її подала 
 
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Романішин О. О., подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.
 
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та посилається на те, що суди попередніх інстанцій не застосували правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц,                              від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 вересня 2018 року у справі    № 915/127/18, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16, від 22 травня                       2019 року у справі № 310/7353/13-ц, від 17 березня 2020 року у справі № 274/4841/17, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі               № 352/1021/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 761/15741/17, від 20 травня 2022 року у справі № 610/1021/20-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 922/4730/21, від 22 лютого 2022 року у справі № 910/1203/21, від 22 червня 2022 року у справі                № 910/1657/21.
 
Зазначає, що заборгованість за кредитним договором у сумі 40 615,00 грн стягнута з позивачки у повному обсязі рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2010 року (справа № 2-378/2010), яке набрало законної сили. Це рішення перебувало на примусовому виконанні у Чемеровецькому районному відділі ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, ВП № 22917279. Постановою Чемеровецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області в межах                  ВП № 22917279 від 10 вересня 2019 року виконавче провадження закінчене відповідно до пункту 9 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням та перерахуванням банку грошових коштів. Отже, виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості свідчить про її повне погашення, тобто про припинення основного зобов`язання його виконанням, тому іпотека, якою забезпечено виконання цього кредитного зобов`язання, є припиненою на підставі статті 17 Закону України «Про іпотеку». 
 
Позиція інших учасників справи
 
У поданому до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу представник АТ «Сенс Банк» Панченко Д. В. просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на правильність та обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанції.   
 
Провадження у суді касаційної інстанції
 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 листопада 2023 року справу призначено судді-доповідачеві ОСОБА_4 , судді, які входять до складу колегії: Ступак О. В., Гулейков І. Ю.
 
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду О. Грицик від 18 грудня 2023 року на підставі службової записки судді ОСОБА_4. призначено повторний автоматизований розподіл, зокрема цієї справи.
 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від 18 грудня 2023 року цю справу призначено судді-доповідачеві ОСОБА_4 , судді, які входять до складу колегії: Фаловська І. М., Ігнатенко В. М.
 
Верховний Суд ухвалою від 18 січня 2024 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував матеріали справи із суду першої інстанції та надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У лютому 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду О. Грицик від 04 жовтня 2024 року у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_4 призначено повторний автоматизований розподіл, зокрема цієї справи.
 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від 04 жовтня 2024 року цю справу призначено судді-доповідачеві Сердюку В. В., судді, які входять до складу колегії: Карпенко С. О., Фаловська І. М.
Верховний Суд ухвалою від 13 жовтня 2025 року справу призначив до судового розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами 
 
Суди встановили, що 20 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» (попередня назва «Альфа-Банк»), укладено договір кредиту № 966/151-632-27 (зі змінами, внесеними додатковою угодою                від 25 червня 2009 року), відповідно до якого позивачка отримала кредитні кошти            в сумі 6 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,0 % річних із кінцевим строком погашення заборгованості до 19 квітня 2017 року.
 
20 квітня 2007 року АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю на забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту від 20 квітня 2007 року № 966/151-632-27, укладеним між іпотекодавцем та іпотекодержателем, таке нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 ; на земельній ділянці знаходяться: саманний будинок загальною площею 103,4 кв. м, житловою площею 79,1 кв. м, позначений на плані земельної ділянки літерою «А-1»; цегляна літня кухня, позначена на плані земельної ділянки літерою «Б»; кам?яний підвал із входом, позначений на плані земельної ділянки літерою «пд», «пд 1»; саманний хлів, позначений на плані земельної ділянки літерою «В»; дерев`яна, металева огорожа, позначена на плані земельної ділянки літерою «1-2», що належать позивачу на праві спільної сумісної власності на підставі рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 07 березня 2007 року (справа № 2-170), право власності на який зареєстроване Чемеровецьким районним БТІ 19 березня 2007 року, про що зроблено запис до реєстрової книги № 2 за № 2-248, у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно згідно з витягом з реєстру, наданим Чемеровецьким районним БТІ № 14156192 від 05 квітня 2007 року, реєстраційний номер об`єкта 18196379.
 
Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2010 року у справі № 2-378/2010 стягнуто зі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь АКБСР «Укрсоцбанк» 40 615,00 грн заборгованості за договором кредиту,  по 136,24 грн судового збору та по 40,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного. На виконання цього судового рішення                   18 жовтня 2010 року Чемеровецький районний суд Хмельницької області видав виконавчий лист № 2-378 та 02 грудня 2010 року старший державний виконавець Коробчук О. А. відкрила виконавче провадження.
 
Відповідно до постанови Чемеровецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 10 вересня 2019 року, ВП № 22917279, виконавче провадження закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду
 
Справа є малозначною, проте Верховний Суд переглядає оскаржуване судове рішення, оскільки доводи касаційної скарги стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.
 
За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.   
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржені судові рішення не відповідають з огляду на таке.  
 
У частині першій статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
 
За змістом указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
 
Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.
 
З урахуванням викладеного для вирішення спору, який виник на підставі звернення до суду позивача, який вважає порушеними, невизнаними або оспореними свої, зокрема майнові права, суду необхідно встановити наявність у позивача такого права, факт його порушення і у зв`язку із зазначеним з`ясувати, чи правильний спосіб захисту свого права обрано позивачем при зверненні до суду.
 
Верховний Суд зазначає, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
 
Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
 
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
 
Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором, у тому числі і випадку, передбаченому частиною другою статті 1050 ЦК України, позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
 
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
 
Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
 
Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.
 
У статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
 
За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.
 
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).
 
Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Оскільки у статті 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими.
 
Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
 
За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних із припиненням іпотеки, оскільки за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості іпотека припиняється за фактом виконання основного зобов`язання.
 
Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання - іпотека припиняється.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) зробила висновок про те, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.
 
Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).
 
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
 
Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
 
Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Подібні висновки викладені Верховним Судом            у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20 (провадження                         № 61-12159св21) та від 25 червня 2024 року у справі № 646/5878/20 (провадження             № 61-1152св23).
 
Суди встановили, що рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2010 року у справі № 2-378/2010 позов АКБСР «Укрсоцбанк» задоволено у повному обсязі та стягнуто зі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь АКБСР «Укрсоцбанк» 40 615,00 грн заборгованості за договором кредиту.
 
За змістом цього судового рішення банк у справі № 2-378/2010 просив стягнути солідарно з боржників заборгованість за кредитним договором у розмірі                      40 615,00 грн. Тобто первісний кредитор АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач, самостійно визначив суму кредитної заборгованості в національній валюті та просив суд її стягнути з боржника і поручителів. 
 
Доказів оскарження банком рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2010 року у справі № 2-378/2010 матеріали справи не містять. 
 
Вказане рішення суду у справі № 2-378/2010 про стягнення на користь банку 40 615,00 грн перебувало на примусовому виконанні у Чемеровецькому районному відділі ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, ВП № 22917279. Згідно із постановою Чемеровецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 10 вересня 2019 року, ВП № 22917279, виконавче провадження закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
 
Доказів оскарження постанови Чемеровецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 10 вересня 2019 року про закінчення виконавчого провадження внаслідок повного виконання судового рішення відповідачем не надано і матеріали справи не містять. 
 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
У постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 629/4356/20 (провадження № 61-5667св21) вказано, що, визнаючи іпотеку припиненою та скасовуючи обтяження іпотечного майна, суди попередніх інстанцій правильно керувалися тим, що обсяг основного зобов`язання позичальника за кредитним договором визначений рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2015 року у справі № 629/5679/14-ц. Державний виконавець 01 липня 2015 року прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за вказаним судовим рішенням у зв`язку із його повним виконанням. ПАТ «УкрСиббанк» постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з 2015 року не оскаржувало, фактично погодившись із повним виконанням божником основного зобов`язання за кредитним договором, що є наслідком припинення акцесорного зобов`язання.
 
У постанові Верховного Суду від 12 липня 2021 року у справі № 264/1419/18 (провадження № 61-7277св20) зазначено, що факт припинення зобов`язань за кредитним договором підтверджено постановою державного виконавця від 18 січня 2018 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням виконавчого документа у повному обсязі. Доказів оскарження постанови державного виконавця до суду не надано. Тому з огляду на те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про задоволення вимоги позивача про визнання припиненим й іпотечного договору.
 
Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21) зробив висновок, що з урахуванням того, що рішенням суду першої інстанції з особи на користь банку стягнуто в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту, вказане судове рішення виконано повністю, що підтверджується постановою від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 25251543, відомості про скасування постанови державного виконавця від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження                  № 25251543 у матеріалах справи відсутні, тому наявні підстави вважати зобов`язання за кредитним договором виконаним. За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням місцевого суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припинилися зобов`язання позивача як за договором кредиту, так і за договором іпотеки. Наведене узгоджується із висновком, що міститься                    у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року                      у справі № 711/4556/16 (провадження   № 14-88цс19).
 
Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 569/16813/19 (провадження № 61-11988св21) за подібних фактичних обставин зробив висновок, що у постанові державного виконавця вказано про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду, відомості про оскарження цієї постанови та її скасування відсутні. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов`язання боржника перед кредитором виконано в повному обсязі, а тому позовні вимоги в частині визнання іпотеки припиненою підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними належними доказами.
 
У справі, яка переглядається, суди на указані вище положення закону уваги не звернули та помилково не врахували, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, позов банку до боржника ОСОБА_1 та поручителів задоволено у повному обсязі, з боржника та поручителів солідарно стягнуто суму кредитної заборгованості, визначену банком у сумі 40 615,00 грн, а боржник (іпотекодавець) виконала свої зобов`язання за кредитним договором шляхом повного виконання судового рішення про стягнення з неї усієї суми заборгованості за цим договором, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин виконання в повному обсязі в межах виконавчого провадження судового рішення про стягнення кредитної заборгованості у цій справі припинило відповідне кредитне зобов`язання, що узгоджується з положеннями статті 599 ЦК України.  
 
З огляду на зазначене у цій справі є підстави для застосування положень статті 17 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Наведене узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі № 686/9633/22 (провадження № 61-5849св23). 
 
Щодо позовної давності
 
Представником відповідача до суду першої інстанції подано заяву про застосування у цій справі позовної давності, яка обґрунтована тим, що позивачка звернулася до суду з позовом із пропуском визначеної законом позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні її позовних вимог про припинення іпотеки та зняття заборони відчуження її майна. Суд не вирішили питання щодо спливу позовної давності.  
 
Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі                     «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»).
 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
 
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18;                      від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, провадження № 14-381цс18;                  від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, провадження № 14-306цс18).
 
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого вчинення особою протиправних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим, неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005, провадження № 61-38328св18). 
 
У справі, яка переглядається, позивачка звернулася до суду з позовом, який обґрунтовувала необхідністю захисту свого порушеного права власності на житловий будинок, який після виконання нею судового рішення про стягнення кредитної заборгованості продовжив перебувати в іпотеці банку, яку останній безпідставно відмовлявся припиняти. Оскільки наведені вище порушення прав власності позивача були триваючими, то положення закону щодо позовної давності у цій справі застосуванню не підлягає. 
 
З урахуванням того, що у цій справі фактичні обставини встановлені у повному обсязі, але суди першої та апеляційної інстанцій не застосували норми права, які підлягають застосуванню та регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення судів попередніх інстанцій - скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позову та визнання припиненим зобов`язання, яке виникло на підставі іпотечного договору, і зняття заборони відчуження нерухомого майна позивачки - житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями.
 
Верховний Суд наголошує, що відповідно до сталої та послідовної судової практики застосування норм права у подібних правовідносинах позивач має обрати спосіб захисту своїх прав, який є ефективним та призведе до поновлення порушеного права. 
 
Матеріали цієї справи не містять доводів відповідача про те, що викладені позивачкою позовні вимоги є неефективними та/або унеможливлюють виконання судового рішення про їх задоволення, у зв`язку із чим колегія суддів у цій справі задовольняє позовні вимоги, які сформовані позивачкою і не спростовані відповідачем. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
За вимогами частин першої та третьої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Враховуючи те, що суди не застосували у цій справі закон, який підлягав застосуванню, а саме статтю 17 Закону України «Про іпотеку», касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позову, визнання припиненим зобов`язання, яке виникло на підставі іпотечного договору від 20 квітня 20007 року № 966/151-632-27, та зняття заборони відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 - житлового будинку АДРЕСА_1 .
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам (частина перша статті 141 ЦПК України). 
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
За наслідками касаційного перегляду справи позов ОСОБА_1 задоволено, у зв`язку із чим на її користь з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею у цій справі. 
 
Так, під час подання позовної заяви до суді першої інстанції ОСОБА_1 сплатила 1 073,60 грн, за подання апеляційної скарги - 1 610,40 грн, за подання касаційної скарги - 4 294,40 грн. 
 
Отже, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачена нею сума судового збору в розмірі 6 978,40 грн (1 073,60 грн + 1 610,40 грн + 4 294,40 грн).  
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Романішин Олег Олександрович, задовольнити.
 
Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення. 
 
Позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати припиненими зобов`язання, які виникли на підставі іпотечного договору від 20 квітня 2007 року № 966/151-632-27, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», предметом іпотеки за яким є житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 07 березня                 2007 року (справа № 2-170), право власності на який зареєстроване Чемеровецьким районним БТІ 19 березня 2007 року, про що зроблено запис до реєстрової книги № 2 за № 2-248, у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно згідно з витягом з реєстру, наданим Чемеровецьким районним БТІ № 14156192 від 05 квітня                      2007 року, реєстраційний номер об?єкта 18196379, реєстраційний номер іпотеки 4844566 від 20 квітня 2007 року, номер запису про обтяження 34798550 (спеціальний розділ), номер запису про іпотеку 34798517 (спеціальний розділ).
 
Зняти заборону відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 - житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 07 березня 2007 року (справа № 2-170), право власності на який зареєстроване Чемеровецьким районним БТІ 19 березня 2007 року, про що зроблено запис до реєстрової книги № 2 за № 2-248, у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно згідно з витягом з реєстру, наданим Чемеровецьким районним БТІ № 14156192 від 05 квітня 2007 року, реєстраційний номер об`єкта 18196379, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яке виникло на підставі іпотечного договору № 966/151-632-27, укладеного 20 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», що посвідчений приватним нотаріусом Чемеровецького районного нотаріального округу Хмельницької області                 Пилявським В. Б., перереєстрований (рішення про держреєстрацію № 50387523                 від 21 грудня 2019 року) на нового іпотекодержателя Акціонерне товариство «Альфа-Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу                    Ковальчук С. П. відповідно до договору про порядок дій щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 жовтня 2019 року, реєстраційний номер іпотеки № 4844566 від 20 квітня 2007 року, номер запису про обтяження №34798550 (спеціальний розділ), номер запису про іпотеку 34798517 (спеціальний розділ).
 
Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 23494714) на користь  ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної скарги та касаційної скарги в розмірі 6 978,40 (шість тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 40 копійок. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач                                                                    В. В. Сердюк
 
Судді                                                                                     В. М. Ігнатенко
 
                                                                                              С. О. Карпенко
 
                                                                                              О. М. Ситнік
 
                                                                                              І. М. Фаловська