Справа№464/5176/25 
пр.№ 3/464/1788/25 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.12.2025 м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Шашуріна Г.О., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Подоляка Б.Р., потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілого Штинди О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно: 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

за ч.1 ст.173-2 КУпАП,
 
у с т а н о в и л а:

 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 479305, складений 23 липня 2025 року старшим ДОП ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області, 03 липня 2025 року гр. ОСОБА_1 перебуваючи по АДРЕСА_1 умисно висловлював погрози фізичною розправою відносно своєї колишньої дружини гр. ОСОБА_2 , внаслідок чого в неї погіршився її моральний і психологічний стан, чим вчинив відносно неї психологічне домашнє насильство.
 
Під час розгляду справи ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення заперечив, надав пояснення, що 03 липня 2025 року взагалі не спілкувався із своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , будь-яких погроз не висловлював. Між ними з 2021 року тривають спори щодо спільного майна подружжя, так і користування таким, які призводять до систематичних побутових конфліктів. Захисник просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
 
Потерпіла надала пояснення, що 03 липня 2025 року була свідком телефонної розмови ОСОБА_1 із невідомою особою та почула як останній у телефонній розмові погрожував їй з дочкою ОСОБА_3 фізичною розправою. Прямих погроз у свій адрес 03 липня 2025 року не чула. Підтвердила, що між ними з 2021 року тривають спори щодо спільного майна подружжя, які призводять до систематичних скандалів та погроз. Представник потерпілого просив ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП 
 
Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суддя дійшла наступного висновку.
 
Як регламентовано ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.
У ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Установлений факт сварок і непорозумінь свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факту вчинення домашнього насильства (постанова Верховного Суду від 30 січня 2020 року за № 545/744/19).
Суд зазначає, що для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Під конфліктом розуміється зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперерахованих ознак. Ескалація конфлікту може привести до насильства, та не обов`язково завжди приводить.
Натомість, насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством.
При розгляді справи у суді ОСОБА_4 заперечив факт учинення ним домашнього насильства відносно колишньої дружини, усе зводиться до неприязних відносин з колишньою дружиною з приводу як поділу спільного майна, так і користування ним, намагання вплинути на позицію у цивільній справі щодо поділу майна подружжя. Ствердив, що фізичною розправою колишній дружині не погрожував, вона почула його телефонну розмову, яка її не стосувалась.
Як зазначено вище, потерпіла пояснила, що почула телефонну розмову ОСОБА_4 з погрозами, яку сприйняла на свою користь, адже у них систематично виникають сварки та конфлікти. 
Подібні пояснення до потерпілої надала і свідок ОСОБА_5 (дочки потерпілої). 
З огляду на законодавчі положення, релевантну судову практику та фактичні обставини справи, судом з`ясовано факт відсутності порозумінь між особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілою, наявність сварок між ними на побутовому ґрунті свідчить про неприязні особисті відносини, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства.
Викладена в протоколі суть правопорушення не містить відомостей про наявність в діях ОСОБА_4 умислу на заподіяння шкоди психологічному здоров`ю потерпілій, адже не встановлено, що телефонна розмова ОСОБА_4 стосувалась і мала відношення саме до потерпілої. Сама по собі телефонна розмова ОСОБА_4 з невідомою особою, за відсутності доказів, що така узагалі стосувалась потерпілої, не є домашнім насильством у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУАП.
Водночас розгляд справи проводиться в межах фактичних обставин правопорушення, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, та не може вийти за його межі, у зв`язку із чим інші конфліктні ситуації, про що стверджує потерпіла, не є предметом дослідження у цій справі. 
Бажання сторони потерпілої притягнути ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за відсутності відповідних підстав не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. 
Об`єктивних доказів, передбачених ст.251 КУпАП, які б містили інформацію щодо вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства 03 липня 2025 року до протоколу про адміністративне правопорушення не надано. Суд самостійно збирати докази не має права, обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
Окрім цього, всупереч вимогам ч.2 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складений 23 липня 2025 року, тобто через 20 днів після події, які описувалися у протоколі.
З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, а також відсутність переконливих доказів вини, суддя дійшла висновку про недоведеність порушення ОСОБА_1 вчинення домашнього насильства, що б стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності. 
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Отже справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.247, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Галина ШАШУРІНА