ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/2063/25 Головуючий суддя І інстанції Балабай С. С.
Провадження № 22-ц/818/395/26 Суддя доповідач Яцина В. Б.
Категорія: споживчого кредиту

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Яцини В.Б.
суддів колегії: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» в особі представника Романенка Михайла Едуардовича на заочне рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 06 червня 2025 року у справі № 642/2063/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №10003161663 від 14.02.2021 у розмірі 20 576 грн, а також судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.
Позовна заява мотивована тим, що, зареєструвавшись у власному кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС», 14.02.2021 ОСОБА_1 з використанням сервісу online-кредитування подав заявку №10003161663 на отримання кредиту в розмірі 6 000 грн. Електронний підпис було накладено ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором. ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» перерахувало відповідачеві на його банківську картку кредитні кошти.
Таким чином, кредитодавець виконав зобов`язання за кредитним договором від 14.02.2021. Разом з тим відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 20 576 грн.
05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №556/ФК-22, згідно з яким ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступило право вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №10003161663 від 14.02.2021.
Крім того, позивач зазначив, що було вжито заходів щодо досудового врегулювання спору між сторонами. Відповідачеві 30 жовтня 2023 року направлялася досудова вимога про сплату заборгованості за кредитним договором №10003161663 від 14.02.2021, вих. №3480301013-АВ.
Відповідно до ст.141 ЦПК України позивач також просив вирішити питання розподілу судових витрат.
На підставі викладеного ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просило суд: стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №10003161663 від 14.02.2021 у розмірі 20 576 грн; стягнути із ОСОБА_1 на його користь судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.
Заочним рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 06 червня 2025 року у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» Романенко М.Е. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 06 червня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 576 грн, вирішити питання розподілу судових витрат.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не забезпечив повного, об`єктивного та неупередженого розгляду справи, у зв`язку з чим заочне рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.
Зазначає, що висновок суду про відсутність у кредитному договорі та додаткових угодах відомостей щодо одноразового ідентифікатора є помилковим, оскільки кредитний договір укладався в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитора з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджується укладення відповідного правочину в електронній формі. Договір не міг бути укладений без здійснення входу на сайт кредитора https://cashberry.com.ua/ за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету, внесення персональних даних, номера телефону та інших ідентифікаційних відомостей, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Вказує, що договір вважається укладеним з моменту введення відповідачем одноразового ідентифікатора, а надана позивачем візуальна (паперова) форма оригіналу електронного договору з додатками є належним і допустимим електронним доказом. У преамбулі візуальної форми документів зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача, його номер телефону та адресу електронної пошти, що свідчить про належну ідентифікацію сторони правочину. При цьому відсутність окремих технічних даних щодо генерації одноразового ідентифікатора не свідчить про неукладеність чи недійсність правочину та не спростовує факту волевиявлення сторін, що узгоджується з правовою позицією та усталеною практикою Верховного Суду.
Наголошує, що оскільки договір не визнаний недійсним або неукладеним у встановленому законом порядку, діє презумпція правомірності правочину, передбачена ст.204 ЦК України, а відповідач, підписавши договір, добровільно прийняв на себе зобов`язання за ним.
Пояснює, що кредит у сумі 6 000 грн було надано шляхом безготівкового перерахування коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» про успішне проведення транзакції через платіжний сервіс «Platon».
Зазначає, що позивач і первісний кредитор не мають доступу до повних банківських реквізитів і транзакцій відповідача, оскільки така інформація є банківською таємницею, у зв`язку з чим усі наявні документи за кредитною справою були надані суду, а додаткові докази можуть бути отримані лише шляхом їх витребування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи факт отримання кредитних коштів, не надав виписку з власного карткового рахунку, чим не виконав свій процесуальний обов`язок доказування.
Таким чином, вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та не надав належної оцінки поданим доказам, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повне задоволення позовних вимог.
Судові витрати апелянта складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 3 633,60 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн, попередній розрахунок яких подано відповідно до ст.134 ЦПК України та які, на його думку, підлягають відшкодуванню за умови задоволення апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення боргу в сумі, меншій ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення суду – без змін.
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам заочне рішення суду відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 6 000 грн за Договором про надання фінансового кредиту №10003161663 від 14.02.2021.
Суд послався на те, що надана позивачем інформаційна довідка ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 14.12.2022 №62/4217/12 лише підтверджує факт проведення платіжної операції через платіжний сервіс «Platon», однак не містить відомостей, які б дозволяли ідентифікувати відповідача як отримувача коштів та встановити належність платіжної картки НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 , а також зв`язок такого переказу з кредитним договором №10003161663.
Також суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні докази зазначення відповідачем номера платіжної картки під час оформлення заявки, укладення кредитного договору чи додаткових угод до нього, а тому неможливо встановити факт зарахування кредитних коштів саме відповідачу.
Крім того, суд зазначив, що кредитний договір та додаткові угоди до нього не містять відомостей про одноразовий ідентифікатор, який мав бути згенерований при підписанні договору відповідачем, що, на думку суду, свідчить про відсутність належних доказів укладення договору в електронній формі.
Суд наголосив, що зазначення у договорі персональних даних відповідача (ПІБ, адреси проживання, паспортних даних та ідентифікаційного коду) саме по собі не підтверджує факту підписання ним кредитного договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Також суд виходив із того, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» як правонаступник первісного кредитора не надало доказів проведення електронної ідентифікації відповідача при вході до особистого кабінету відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», зокрема шляхом підтвердження введення одноразового коду або пароля.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що у справі відсутні належні та допустимі докази як укладення між сторонами Договору про надання фінансового кредиту від 14.02.2021, так і виконання первісним кредитором зобов`язань щодо перерахування суми кредиту на банківський рахунок відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам, та доводами скарги не спростований.
Судом встановлено, що на підтвердження вимог у позові зазначені наступні вимоги. ОСОБА_1 здійснив реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі (далі – ІТС) кредитодавця на сайті cashberry.com.ua; заповнив заявку на отримання кредиту на сайті кредитодавця; позичальнику була надіслана пропозиція в ІТС укласти договір на визначених кредитодавцем умовах (оферта); позичальник на сайті кредитодавця заповнив заяву про прийняття пропозиції укласти договір на визначених умовах (акцепт).
Позивач вказав, що від ОСОБА_1 надійшла заява про прийняття оферти (акцепту), якою він погодився на запропоновані позичальником умови кредитного договору на суму 6 000 грн, термін кредиту – 30 днів, розмір процентної ставки на день – 1,14 %, річний розмір процентної ставки – 416,1 %. У цій заяві він начебто підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, повністю розуміє їх, погоджується з ними та зобов`язується неухильно дотримуватися умов укладеного кредитного договору та Правил надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС», текст яких розміщений на сайті: https://cashberry.com.ua.
Також у позові вказано, що позичальник підтвердив вчинення електронного правочину у формі електронного документа, а саме Договору про надання споживчого кредиту від 14.02.2021 №10003161663, укладеного між ним та ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС».
Відповідно до пп.1.1 та 1.2 кредитного договору, товариство зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 6 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит і сплатити проценти за користування ним на умовах, встановлених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів з дати отримання кредиту позичальником.
Згідно з п.1.4 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування кредитом за процентною ставкою. Зазначена процентна ставка застосовується в межах строку кредиту, передбаченого п.1.3 цього Договору, а також у межах строку, на який було продовжено строк кредиту за домовленістю сторін, якщо інший розмір процентної ставки не передбачений відповідною додатковою угодою з урахуванням Програми лояльності. У разі продовження строку кредиту позичальник може отримати індивідуальну знижку на процентну ставку. При цьому позичальник розуміє та погоджується, що застосування іншої процентної ставки не є односторонньою зміною умов Договору. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п.1.3 Договору, без укладення відповідної угоди, застосовується базова процентна ставка.
Пунктом 1.6 кредитного договору передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору становить 416,1 % річних.
Відповідно до п.1.7 кредитного договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього Договору становить 8 052 грн.
Згідно з п.2.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими позичальником з метою отримання кредиту.
Відповідно до п.2.2 кредитного договору, сума кредиту перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення Договору. У разі перерахування коштів не в день укладення Договору графік розрахунків коригується з урахуванням строку кредиту, відлік якого починається з моменту надання коштів.
Пунктом 5.1.4 кредитного договору передбачено право товариства укладати договори відступлення права вимоги або договори факторингу без окремої згоди позичальника.
Згідно з п.9.2 кредитного договору, невід`ємною частиною Договору є Правила надання коштів у позику та Паспорт споживчого кредитування, з якими Позичальник ознайомився до укладення Договору.
Відповідно до п.9.1 кредитного договору, укладення Договору здійснюється за допомогою ІТС Товариства, а електронна ідентифікація позичальника проводиться відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з п.9.4 кредитного договору, Договір діє до повного виконання позичальником зобов`язань за ним.
Відповідно до п.9.5 кредитного договору, недійсність окремих умов Договору не тягне недійсності Договору в цілому та не звільняє позичальника від виконання грошових зобов`язань.
Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 14 грудня 2022 року №62/4217/12, 14.02.2021 через платіжний сервіс «Platon» було здійснено успішну транзакцію на платіжну картку № НОМЕР_1 на суму 6 000 грн.
Додатковою угодою від 16.03.2021 внесено зміни до строку дії договору та порядку застосування процентної ставки.
Як вбачається з розрахунку ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», станом на 27 листопада 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 20 576 грн.
05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір факторингу №556/ФК-22, за яким право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».
ТОВ «ФК «ДІДЖИ ФІНАНС» перерахувало кошти за договором факторингу на рахунок первісного кредитора згідно з платіжними інструкціями від 06.09.2022 №2474, від 12.09.2022 №2493 та від 19.09.2022 №2544.
30 жовтня 2023 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» направило відповідачеві досудову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором №10003161663 від 14.02.2021.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо укладення у електронній формі кредитного договору, та належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з вимогами статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до положень частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із пунктами 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, який надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).
Порядок отримання, використання електронного підпису та накладення його на документи в Україні регулюється Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Основні положення про правовий статус електронних документів та підписів також закріплені в Законі України «Про електронні документи та електронний документообіг». 
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі “логін-пароль”, або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Однак, позивач всупереч своєму процесуальному обов`язку не надав до суду належних і допустимих доказів, які підтверджують отримання та використання позичальником електронного підпису при укладенні вищевказаного кредитного договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. До аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19) та від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20).
Зазначений договір є публічним договором приєднання.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У більшості випадків умови договору приєднання розробляються товариством (у даному випадку – ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються товариством, вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведеними до їх відома, у зв`язку з чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він був ознайомлений.
У рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, у тому числі кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов, оформлених однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).
Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що 14.02.2021 ОСОБА_1 з використанням сервісу online-кредитування подав заявку №10003161663 на отримання кредиту, зареєструвавшись у власному кабінеті на відповідному сайті та прийнявши умови кредитного договору за допомогою одноразового пароля, на підставі чого отримав кредит у розмірі 6 000 грн (а.с.1-2). 
Крім того, позивач надав до суду копію кредитного договору №10003161663 від 14.02.2021, згідно з пунктом 9.10 якого сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством як підпис позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.
Цей Договір укладається шляхом направлення його тексту до особистого кабінету позичальника та/або на електронну адресу позичальника для ознайомлення та підписання. Цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється позичальнику на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства / зазначений у цьому Договорі.
Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору (а.с.8 на звороті).
Разом з тим, із наданих суду позивачем доказів не вбачається, що відповідач вчинив необхідну сукупність дій спрямовану на отримання позики від ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», а саме: зареєструвався в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції (електронному кабінеті), який надав таку пропозицію, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС») із одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора.
При цьому апеляційний суд відхиляє доводи представника позивача, викладені у скарзі на підтвердження факту укладення кредитного договору, які полягають у тому, що відповідач здійснив вхід на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету та надав свої персональні дані, оскільки в матеріалах справи відсутні цифрові докази або їх паперові копії, що підтверджують укладення кредитного договору через ІТС між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» (метадані).
Метадані – це структуровані дані, які описують, пояснюють або характеризують іншу інформацію, спрощуючи її пошук, використання та управління. Їх часто називають «інформацією про інформацію». Вони включають контекст, зміст, автора, дату створення, формат та технічні характеристики цифрового файлу, документа чи іншого об`єкта. За цими властивостями можна знаходити документи та проводити їх верифікацію.
Крім того, як вірно було підкреслено судом першої інстанції, зазначення у тексті договору особистих даних ОСОБА_1 (прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адреса його проживання, серія та номер паспорта, ідентифікаційний код) не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі.
Таким чином, саме зазначення персональних даних позичальника у письмових доказах, які містяться в матеріалах справи, наявність яких у третіх осіб не виключається, є недостатнім для ідентифікації особи позичальника для підтвердження укладення договору відповідно до зазначених умов кредитного договору. З метою укладення договору у електронній формі відповідні заяви позичальника повинні бути підписані відповідним електронним підписом, який попередньо узгоджується сторонами з достатньою верифікацією особи заявника, що є прямою вимогою вказаного Закону України.
Посилання позивача на дію презумпції правомірності правочину, передбачену статтею 204 ЦК України, у зв`язку з тим, що кредитний договір не визнаний недійсним або неукладеним у встановленому законом порядку, не звільняє його від процесуального обов`язку довести належними та допустимими доказами сам факт укладення кредитного договору між сторонами відповідно до заявлених умов у передбаченому вказаним Законом України порядку.
Презумпція правомірності правочину застосовується лише за умови встановлення факту його вчинення, тоді як у даному випадку позивач не надав належних і допустимих доказів підписання відповідачем кредитного договору в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також підтвердження волевиявлення відповідача на укладення такого договору.
Саме по собі посилання на відсутність судового рішення про недійсність або неукладеність договору та твердження про добровільне прийняття відповідачем зобов`язань не може підміняти собою обов`язок доказування факту укладення кредитного договору, покладений на позивача відповідно до вимог процесуального законодавства. Такий підхід колегія суддів застосовує відповідно до сталої касаційної практики щодо неприпустимості використання концепції негативного доказу у змагальному судочинстві.
Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», яке згідно з Договором факторингу №556/ФК від 05 вересня 2022 року набуло від ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» право вимоги до відповідача за кредитним договором №10003161663 від 14.02.2021, не надало доказів проведення ідентифікації відповідача під час входу до особистого кабінету в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», у тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, зазначений під час входу, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля для входу до особистого кабінету.
Матеріали справи також не містять належних у допустимих доказів надання відповідачу кредитних коштів за вказаним кредитним договором. 
На підтвердження надання відповідачу та зарахування на його банківську картку кредитних коштів у розмірі 6 000 грн позивачем надано суду інформаційну довідку від 14 грудня 2022 року №62/4217/12, у якій ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» як оператор послуг платіжної інфраструктури повідомляє, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція 14.02.2021 на картку № НОМЕР_1 на суму 6 000 грн (а.с.44).
Проте ні з наданої позивачем інформаційної довідки ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН», ані з інших наявних у матеріалах справи доказів, відповідно до обов`язкових у таких випадках стандартів бухгалтерського обліку, неможливо встановити, що даний переказ стосується саме відповідача. Зокрема, неможливо встановити належність картки № НОМЕР_1 відповідачу чи зазначення ним такого номера картки під час оформлення заявки, кредитного договору або додаткових угод до договору, а також відсутня будь-яка інформація про віднесення даного переказу саме до кредитного договору №10003161663 від 14.02.2021.
У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у справі відсутні належні докази перерахування та отримання відповідачем кредиту в розмірі 6 000 грн за Договором про надання фінансового кредиту №10003161663 від 14.02.2021. 
Інформаційна довідка ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» не є належним доказом на підтвердження здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів ОСОБА_1 , зазначена в ній інформація не відповідає вимогам бухгалтерського обліку, не є первинним бухгалтерським документом, який фіксує здійснення платежу та є необхідним для підтвердження таких юридичних фактів.
Посилання представника позивача на ненадання відповідачем виписки з карткового рахунку є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування факту перерахування та отримання кредитних коштів покладається на позивача.
Вимога до відповідача доводити факт неотримання коштів є застосовною лише після доведення позивачем факту перерахування кредитних коштів, та за своїм змістом фактично означає покладення обов`язку доказування негативного факту, що суперечить засадам цивільного судочинства.
Окремо колегія суддів зазначає, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 липня 2025 року про відкриття апеляційного провадження було з передбачених ст. 367 ЦПК України підстав відмовлено в задоволенні клопотання представника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» Романенка М.Е. про поновлення пропущеного строку для подання клопотання про витребування додаткових доказів та витребування цих доказів, у зв`язку з тим, що позивачем не було доведено наявності поважних причин пропуску строку неподання доказів до суду першої інстанції відповідно до норм ч.ч.2, 4, 8 ст.83 ЦПК України.
Вказані норми передбачають, що позивач, а також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен письмово повідомити про це суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Проте матеріали справи не містять даних про те, що позивач звертався із зазначеним клопотанням про витребування доказів, а саме: інформації про те, чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 платіжну картку № НОМЕР_1 ; виписки про рух грошових коштів із карткового рахунку, відкритого до платіжної картки № НОМЕР_1 , за період з 14.02.2021 по 19.02.2021 із зазначенням часу зарахування коштів; ідентифікаційних даних власника карткового рахунку № НОМЕР_1 .
Колегія суддів зауважує, що цивільне судочинство здійснюється, зокрема, на засадах змагальності та рівності сторін, у тому числі щодо своєчасного заявлення клопотань та подання доказів, а кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею відповідних процесуальних дій (ст.12 ЦПК України).
Заявляючи відповідне клопотання безпосередньо в суді апеляційної інстанції та не подаючи його для вирішення суду першої інстанції, апелянт не довів поважності причин пропуску строку неподання цих доказів до суду першої інстанції, як того вимагає законодавство.
З урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази укладення з відповідачем зазначеного вище договору позики, отримання відповідачем кредитних коштів, а також інформація про належність відповідачу платіжної картки та підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 6 000 грн від ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» саме на платіжну картку ОСОБА_1 , колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову та залишенням апеляційної скарги без задоволення й відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судова колегія доходить висновку, що сплачені апелянтом судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторону позивача.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» залишити без задоволення.
Рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 06 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 04 лютого 2026 року.

Головуючий – 
В.Б. Яцина
Судді - 
О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук.