ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року	Львів	Справа № 460/2384/25 пров. № А/857/17898/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.,
Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року (головуючий суддя Недашківська К.М.) ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне, у справі № 460/2384/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій, 

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – Управління), просив визнати протиправною бездіяльність Управління, яка полягає у зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 21.10.2004 по 31.12.2023 без застосування подвійного розміру, що передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати Управління перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 11.08.2024, зарахувавши до загального страхового стажу за період роботи із 21.10.2004 по 31.12.2023 у інфекційному закладі охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року позов задоволено. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що комунальне підприємство «Рівненська обласна інфекційна лікарня» Рівненської обласної ради, як лікарняний заклад призначений для надання лікування інфекційного захворювання, і в розумінні статті 60 Закону №1788-ХІІ є протитуберкульозним закладом для лікування інфекційної хвороби, при цьому період роботи позивача в КП «Рівненська обласна інфекційна лікарня» Рівненської обласної ради з 21.10.2004 по 31.12.2023, а тому необхідно зарахувавши до загального страхового стажу період роботи із 21.10.2004 по 31.12.2023 у інфекційному закладі охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Управління подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року та у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. А відтак відсутні підстави для зарахування позивача до загального страхового стажу період роботи з 21.10.2004 по 31.12.2023 у психіатричному закладі охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні та з 20.11.2019 призначено пенсію за вислугу років на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку стажу, яка мотивована тим, що період роботи у психіатричному закладі охорони здоров`я має бути врахований до стажу у подвійному розмірі.
Листом від 03.02.2025 №1700-0202-8/6966 пенсійний орган повідомив, що при розрахунку загального страхового стажу відсутні підстави для зарахування періодів роботи позивача в інфекційному закладі охорони здоров`я у подвійному розмірі, що передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Вважаючи таку відмову у перерахунку пенсії протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058-IV.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).
Приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (далі - Інструкція №58). 
Так, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).
Як встановлено судом першої інстанції, до відомостей Трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював в інфекційному закладі охорони здоров`я, зокрема:
- Запис №24 від 21.10.2004 – прийнятий на посаду заступника генерального директора ТМО «Фтизіатрія» головного лікаря ОТД з організаційно-методичної та наукової роботи по переводу в Рівненський обласний протитуберкульозний диспансер (наказ №70-К від 18.10.2004);
- Запис №26 від 17.04.2019 – прийнятий на посаду «заступник генерального директора ОДТМО «Фтизіатрія» - головного лікаря КЗ «Рівненський обласний протитуберкульозний диспансер» Рівненської обласної ради» перейменовано на «заступник директора з організаційно-методичної та наукової роботи» (наказ №49-К від 16.04.2019);
- Запис №28 від 12.05.2020 – переведено на 0,5 ст. посади лікаря-методиста відділення моніторингу і оцінки програмних заходів з протидії захворюванню на туберкульоз, на 0,25 ст. посади лікаря-невропатолога диспансерного відділення та 0,25 ст. лікаря-невропатолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії (наказ №75-К від 12.05.2020);
- Запис №29 від 01.10.2021 – переведено на 0,5 ставки посади лікаря невропатолога (0,25 ставки посади відділення анестезіології та інтенсивної терапії та 0,25 ставки посади диспансерного відділення) (наказ №140-К від 29.09.2021);
- Запис №30 від 01.02.2023 – переведено на 0,25 ставки посади лікаря невропатолога відділення легеневого туберкульозу №2 з палатою інтенсивної терапії та на 0,25 ставки посади лікаря-невропатолога приймально-діагностичного диспансерного відділення (наказ №48-К від 31.01.2023);
- Запис №31 від 01.01.2024 – переведено на 0,5 ставки посади лікаря невропатолога приймально-діагностичного диспансерного відділення (наказ №1-К від 01.01.2024).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується записами Трудової книжки, такі містять всю необхідну інформацію, що засвідчена роботодавцем та дає можливість встановити дату прийняття на роботу, місце роботи, найменування посади та накази, на підставі яких позивач прийнята/переведена на таку посаду (роботу).
Факт роботи позивача у період з 21.10.2004 по 31.12.2023 в інфекційному закладі охорони здоров`я (обласному протитуберкульозному диспансері), окрім того, підтверджується уточнюючою довідкою від 04.02.2025 №160, виданою КП «Рівненська обласна інфекційна лікарня» Рівненської обласної ради.
Відповідно до цієї довідки, згідно рішення сесії Рівненської обласної Ради № 1364 від 25.09.2009 з 3 березня 2010 року Рівненський обласний протитуберкульозний диспансер перейменовано в комунальний заклад «Рівненський обласний протитуберкульозний диспансер» Рівненської обласної Ради.
Відповідно до рішення сесії Рівненської обласної Ради № 1462 від 30.08.2019 з 9 січня 2020 року комунальний заклад «Рівненський обласний протитуберкульозний диспансер» Рівненської обласної Ради перейменовано в комунальне підприємство «Рівненський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр» Рівненської обласної ради.
Відповідно до рішення Рівненської обласної Ради від 26.04.2024 №887 комунальне підприємство «Рівненський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр» Рівненської обласної ради перейменовано на комунальне підприємство «Рівненська обласна інфекційна лікарня» Рівненської обласної ради.
Так, відповідач не заперечує факт роботи позивача в протитуберкульозному закладі у спірні періоди.
Слід зазначити, що відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Законом, який визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності, спрямованої на подолання туберкульозу, забезпечення медичної допомоги людям, які хворіють на туберкульоз, та рівного доступу до неї, і встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері подолання туберкульозу з урахуванням положень Глобальної стратегії та цілей в галузі профілактики, лікування і боротьби із туберкульозом на період після 2015 року, затвердженої 67-ю сесією Всесвітньої асамблеї охорони здоров`я у травні 2014 року є Закон України «Про подолання туберкульозу в Україні» від 14.07.2023 за №3269-IX (надалі по тексту також Закон №3269-IX).
Водночас, на момент трудової діяльності позивача з 21.10.2004 по 31.12.2023 (наказ №4 від 02.01.1990) в КП «Рівненська обласна інфекційна лікарня» Рівненської обласної ради, діяв Закон України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» від 05.07.2001 за №2586-ІІІ (надалі по тексту також Закон №2586-ІІІ).
Пунктами 7, 12 частини 1 статті 1 Закону №2586-ІІІ передбачено, що протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.
Відповідно до пункту 1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку протитуберкульозних закладів» за №514 від 16.17.2009 протитуберкульозний диспансер є лікувально-профілактичним закладом.
Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» від 19.07.1995 за №133, особливо небезпечною інфекційною хворобою є туберкульоз.
Відповідно до листа-роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29.12.2005 за №625/0/15-05/039-6, №10.01.09/2606, №16918/02-20 заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Отже, Комунальне підприємство «Рівненська обласна інфекційна лікарня» Рівненської обласної ради, як лікарняний заклад призначений для надання лікування інфекційного захворювання, і в розумінні статті 60 Закону №1788-ХІІ є протитуберкульозним закладом для лікування інфекційної хвороби.
Так, станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії положення статті 60 Закону №1788-ХІІ в частині, що стосується пільг по обчисленню стажу за роботу з надання психіатричної допомоги, залишилися без змін, отже, норми чинного законодавства, що регулюють питання пенсійного забезпечення, передбачають пільгове (в подвійному розмірі) обчислення страхового стажу за таку роботу.
Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмова відповідача зарахувати до стажу позивача у подвійному розмірі періоди роботи в протитуберкульозному закладі охорони здоров`я не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправною.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 11.08.2024, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи із 21.10.2004 по 31.12.2023 у інфекційному закладі охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 КАС України, похідна позовна вимога-вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Враховуючи попередній висновок суду про протиправність бездіяльності, суд дійшов висновку, про наявність достатніх правових підстав для зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 11.08.2024, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи із 21.10.2004 по 31.12.2023 у інфекційному закладі охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення стаття 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено мотиви наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 460/2384/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний