ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/4772/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чабаненко С.В. (доповідач),
                               суддів:  Білак С.В., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги Дніпровської міської ради Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 в адміністративній справі №160/4772/25 за позовом Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська гімназія №86 Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Керівник Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська гімназія №86 Дніпровської міської ради, у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради та Дніпровської міської ради щодо не оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: вул. Янтарна, 39, м. Дніпро, яка використовується Дніпровською гімназією №86 Дніпровської міської ради;
- зобов`язати Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради та Дніпровську міську раду вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку Дніпровської гімназії №86 Дніпровської міської ради за адресою: вул. Янтарна, 39, м. Дніпро, код ЄДРПОУ-26508761.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 в адміністративній справі №160/4772/25 позов задоволено.
Дніпровська міська рада та Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради, не погодившись з рішенням суду, подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду, та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Дніпропетровської міської ради № 24/15 від 20.10.2016 року «Про передачу об`єктів нерухомого майна, основних засобів, нематеріальних активів та запасів навчальних закладів міста з балансу відділів освіти районних у місті рад на баланс департаменту гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради» вирішено передати до 01.01.2017 з балансу відділів освіти, в тому числі відділу освіти районної у місті ради, на баланс Департаменту гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради об`єкти нерухомого майна, основні засоби, нематеріальні активи та запаси навчальних закладів міста згідно з додатком 1 (п.1.1 рішення).
Пунктами 3-3.1 вищевказаного рішення № 24715 визначено: майбутньому балансоутримувачу (п. 1 цього рішення): прийняти на баланс об`єкти нерухомого майна, основні засоби, нематеріальні активи та запаси (пп. 1.1, 1.2 цього рішення) і внести відповідні зміни до бухгалтерського обліку.
Відповідно до Додатку 1 до рішення Дніпропетровської міської ради № 24/15 від 20.10.2016 на баланс департаменту гуманітарної політики передано об`єкти нерухомого майна, основні засоби, нематеріальні активи та запаси навчальних закладів міста у тому числі Комунальний заклад освіти Дніпровська гімназія № 86 Дніпровської міської ради по вул. Янтарна, 39 (пункт 12 Додатку № 1 до рішення).
Таким чином, балансоутримувачем та органом управління об`єктів нерухомого майна, основних засобів, нематеріальних активів та запасів Комунального закладу освіти Дніпровська гімназія № 86 Дніпровської міської ради, у т.ч. земельної ділянки по вул. Янтарна, 39 є Департамент гуманітарної політики ДМР.
Відповідно до п. 1.3 Статуту Гімназії № 86 засновником (власником) Гімназії є Дніпровська міська територіальна громада в особі Дніпровської міської ради, (далі-Засновник).
Згідно із п. 1.8. Статуту Гімназії № 86 уповноваженим органом управління Засновника є Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради.
Також п. 4.1 Статуту Дніпровської гімназії № 86 ДМР передбачає, що управління закладом здійснюється Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради, який є представником власника.
Згідно із п.п. 7.3, 7.5 Статуту Матеріально-технічна база гімназії включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, інші матеріальні цінності, вартість яких відображена у балансі закладу. Гімназія користується землею відповідно до вимог чинного законодавства і несе відповідальність за дотримання вимог та норм з їх охорони.
Відповідно до відкритих даних порталів DZK та kadastr.live, інформація про право власності або користування земельною ділянкою за адресою м. Дніпро, вул. Янтарна, 39, на якій розташована Дніпровська гімназія № 86 ДМР, не зареєстрована та кадастровий номер земельної ділянки не визначається.
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, інформаційної довідки № 410850659 від 31.01.2025, відсутні відомості щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку за адресою розташування закладу освіти, а саме м. Дніпро, вул. Янтарна, 39.
Крім того, згідно офіційних відкритих джерел, а саме веб-сайту kadastr.live, земельна ділянка під навчальним закладом не має кадастрового номеру, відповідно, не оформлено право постійного землекористування.
Лівобережна окружна прокуратура міста Дніпра звернулася до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради про надання наступної інформації:
- який правовий статус, цільове призначення та площа земельної ділянки під Дніпровської гімназією №86 ДМР;
- хто є власником земельної ділянки Дніпровської гімназії №86 ДМР, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Янтарна, 39;
- які заходи вживалися для оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під Дніпровською гімназією №86 ДМР, з наданням належним чином завірених копій підтверджуючих документів на оформлення /переоформлення земельної ділянки.
Листом від 02.10.2024 № 10/1-252 Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради повідомлено, що Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської здійснюються відповідні дії для реєстрації права власності на будівлі і споруди Дніпровської гімназії № 86 Дніпровської міської ради, розташованої за адресою: вул. Янтарна, буд. 39, м. Дніпро (далі - Гімназія № 86 ДМР) та оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: вул. Янтарна, 39, м. Дніпро, яка використовується Дніпровською гімназією № 86 Дніпровської міської ради.
У 2019 році Департаментом було проведено процедуру закупівлі послуг з виготовлення технічних паспортів на будівлі і споруди закладів освіти, зокрема Гімназії № 86 ДМР та укладено договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ЕКСПЕРТНО-ПРАВОВИЙ СОЮЗ» від 30.08.2019 № 90. У результаті проведених дій Департаментом отримано технічний паспорт від 20.09.2019 № ДМР11149.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.2021 № 681 «Деякі питання забезпечення функціонування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва» затверджено Порядок ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
Відповідно до абзацу другого пункту 44 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про такий об`єкт в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.
У 2022 році, з початком повномасштабного вторгнення російської федерації, з метою збереження цілісності та конфіденційності інформації, недопущення несанкціонованого втручання та спотворення даних Міністерством юстиції України та Державним підприємством «Національні інформаційні системи» було припинено доступ користувачів до відомостей автоматизованої системи Державного земельного кадастру.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 № 480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» (зі змінами) було внесені зміни до деяких нормативно-правових актів, зокрема, для відновлення доступу до реєстрів Міністерства юстиції України.
Ураховуючи вищезазначене, постала необхідність у виготовленні нового технічного паспорту на будівлі і споруди Гімназії № 86 ДМР, що перебувають на балансі Департаменту.
17.01.2024 Департаментом оголошено закупівлю послуг з розроблення технічних паспортів. За результатами проведення аукціону, Замовником визначено переможця, тендерна пропозиція якого була найбільш економічно вигідною і відповідала вимогам тендерної документації, а саме учасника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕКСТАТУС ГРУП» (далі - ТОВ «ЛЕКСТАТУС ГРУП»).
Між Департаментом і ТОВ «ЛЕКСТАТУС ГРУП» укладено договір від 22.02.2024 № ТП/6 про надання послуг з розроблення технічних паспортів закладам освіти, зокрема Гімназії № 86 ДМР.
Після проведення державної реєстрації права власності на будівлі і споруди Гімназії № 86 ДМР Департаментом буде подано пакет документів для підготовки проекту рішення відповідним виконавчим органом міської ради стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою по фактичному розміщенню будівель і споруд Гімназії № 86 ДМР.
Готовий проект землеустрою буде подано до міської ради для підготовки проекту рішення міської ради стосовно надання земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель і споруд Гімназії № 86 ДМР у постійне користування Департаменту.
Крім того, Лівобережна окружна прокуратура міста Дніпра звернулася до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради про надання наступної інформації:
-чи оформлено правовстановлюючі документи па будівлі, споруди та земельну ділянку Дніпровської гімназії №86 ДМР, з наданням належним чином завірених копій підтверджуючих документів на оформлення /переоформлення земельної ділянки;
- хто є власником будівель, споруд та земельної ділянки Дніпровської гімназії №86 ДМР, що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Янтарна, 39;
- який правовий статус, цільове призначення та площа земельної ділянки під Дніпровської гімназією №86 ДМР.
Листом від 15.11.2024 № 10/1-303 Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради зазначені аналогічні обставини, які були викладені у листі від 02.10.2024 № 10/1-252.
З матеріалів справи встановлено, що відомості про земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Янтарна, 39, на момент звернення позивача до суду та на момент прийняття рішення у справі, до державного земельного кадастру не внесені.
Оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку Дніпровської гімназії №86 Дніпровської міської ради за адресою: вул. Янтарна, 39, м. Дніпро, код ЄДРПОУ 26508761 на момент звернення позивача до суду та на момент прийняття рішення у справі, не здійснено.
Наведені обставини відповідачами не заперечуються.
Вважаючи протиправною бездіяльність Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради, яка виразилась у невжитті заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку Дніпровської гімназії №86 Дніпровської міської ради за адресою: вул. Янтарна, 39, м. Дніпро, код ЄДРПОУ 26508761, Лівобережна окружна прокуратури міста Дніпра в інтересах держави звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Щодо права прокурора звернутися до суду в інтересах держави у випадку бездіяльності органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Конституція України визначає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках (пункт третій частини першої статті 131-1).
Конституційний Суд України у Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 роз`яснив, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
Частина третя статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) визначає виключні випадки представництва прокурором інтересів держави в суді:
- у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу.
Тобто прокурор може представляти інтереси держави в адміністративній справі, якщо компетентний орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист цих інтересів, а також у разі відсутності такого органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого2019 року у справі № 826/13768/16).
Таке звернення прокурора до суду узгоджується з принципами верховенства права, викладеними у Рекомендації CM/Rec (2012) 11 Ради Європи «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції» (The role of public prosecutors outside the criminal justice system Recommendation CM/Rec(2012)11 adopted by the Committee of Ministers of the Council of Europe on 19 September 2012 and explanatory memorandum), які допускають участь прокурора у судових провадженнях поза межами кримінального процесу, якщо це необхідно для захисту суспільних інтересів і не порушує права сторін.
«Інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99).
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 826/2793/18 та від 06 лютого 2019 року у справі № 810/3046/17 сформульовано визнання «інтересу держави» («публічного інтересу») як важливої для значної кількості фізичних і юридичних осіб потреби, які відповідно до законодавчо встановленої компетенції забезпечуються суб`єктами публічної адміністрації. Тобто публічний інтерес є ні чим іншим, як певною сукупністю приватних інтересів.
Оскільки відсутні чіткі критерії визначення поняття «інтересу держави», яке є оціночним, суди під час розгляду кожної конкретної справи повинні встановлювати наявність/відсутність інтересів держави та необхідність їх захисту у судовому порядку (пункт 133 постанови Верховного Суду від 29 листопада 2022 року у справі № 240/401/19).
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Органи місцевого самоврядування, будучи суб`єктами владних повноважень, є автономними і не мають вищого підпорядкування. З огляду на вказане, прокурор може подавати позови до цих органів у випадках, коли відсутній інший компетентний орган, який міг би захистити інтереси, та має доводити, що рішення, дії чи бездіяльність органу місцевого самоврядування завдають шкоди державним інтересам та інтересам жителів громади, зокрема в питаннях благоустрою та ефективного використання комунальних земель.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 810/3894/17, від 28 січня 2021 року у справі № 380/3398/20, від 20 липня 2021 року у справі № 480/3093/20, від 05 жовтня 2021 року у справі № 380/2266/21, від 18 грудня 2021 року у справі № 804/3740/18, від 02 грудня 2021 року у справі № 320/10736/20, від 23 грудня 2021 року у справі № 0440/6596/18 та від 05 травня 2022 року у справі № 320/6514/18.
При цьому бездіяльність органу місцевого самоврядування (відповідної ради, виконавчого комітету) щодо контролю за використанням та охороною земель і невжиття заходів для усунення порушень земельного законодавства свідчать про незахищеність інтересів громади та є підставою для представництва прокурором інтересів держави.
До аналогічного висновку дійшли Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 920/447/18 та Верховний Суд у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 260/1815/21, від 01 вересня 2022 року у справі № 440/7210/21 та від 27 лютого 2024 року у справі № 620/6905/22.
У контексті оціночного поняття «інтереси держави», викладеного у Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99, Прокурор у позовній заяві чітко визначив, що вони полягають у незаконній бездіяльності Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, що полягає у порушенні вимог чинного законодавства, яким врегульовано порядок використання земель закладів освіти, що становить загрозу для охорони земель як національного багатства, а також реалізації державної політики у сфері забезпечення діяльності закладів освіти.
Таким чином, бездіяльність відповідачів, яка виразилась у невиконанні вимог земельного законодавства, створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеними земельними ділянками, ризики для нормального функціонування закладу освіти та освітнього процесу, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав дітей.
У такому разі бездіяльність відповідних органів місцевого самоврядування щодо негайного усунення цього порушення, є формою неналежного здійснення повноважень, за якої прокурор отримує право представляти інтереси держави в суді.
При цьому колегія суддів враховує, що у пункті 43 постанови від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону № 1697-VII, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічний висновок викладений у пункті 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18.
Таким чином, Прокурор обґрунтував підстави звернення до суду з цим позовом в інтересах держави та територіальної громади; вказав, у чому вбачає невиконання вимог земельного законодавства, що створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеними земельними ділянками, що потребує судового контролю для усунення виявлених порушень.
Щодо суті заявлених позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2статті 53 Конституції України передбачено, що Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про освіту» №2145-VIII від 05.09.2017 року, кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України
Частинами 2, 3 статті 6 Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463-IX від 16.01.2020 року визначено, що кожному забезпечується доступність та якість повної загальної середньої освіти.
Кожному громадянину України, іншим особам, які перебувають в Україні на законних підставах, а також кожній дитині незалежно від підстав її перебування в Україні гарантується безоплатне здобуття у державних та комунальних закладах освіти повної загальної середньої освіти на кожному її рівні за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів один раз протягом життя.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 4 Закону України «Про освіту» право на безоплатну освіту забезпечується: для здобувачів дошкільної та повної загальної середньої освіти - за рахунок розвитку мережі закладів освіти всіх форм власності та їх фінансового забезпечення у порядку, встановленому законодавством, і в обсязі, достатньому для забезпечення права на освіту всіх громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про освіту», освіта є державним пріоритетом, що забезпечує інноваційний, соціально-економічний і культурний розвиток суспільства. Фінансування освіти є інвестицією в людський потенціал, сталий розвиток суспільства і держави.
Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України «Про освіту» державну політику у сфері освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, інші центральні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до пунктів 4, 6 ч. 1ст. 1 Закону України «Про повну загальну середню освіту» заклад загальної середньої освіти - юридична особа, основним видом діяльності якої є освітня діяльність, що провадиться на певному рівні (рівнях) повної загальної середньої освіти;
засновник закладу загальної середньої освіти (далі - засновник) - орган державної влади від імені держави, відповідна рада від імені територіальної громади (громад), фізична та/або юридична особа, рішенням та за рахунок майна яких засновано заклад загальної середньої освіти або які в інший спосіб відповідно до законодавства набули прав і обов`язків засновника.
Частиною 1ст. 33 Закону України «Про повну загальну середню освіту» установчими документами закладу загальної середньої освіти є рішення засновника (засновників) про його утворення та статут, а також у випадках, визначених цим Законом, засновницький договір, укладений між засновниками.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про освіту» управління закладом освіти в межах повноважень, визначених законами та установчими документами цього закладу, здійснюють: засновник (засновники); керівник закладу освіти; колегіальний орган управління закладу освіти; колегіальний орган громадського самоврядування; інші органи, передбачені спеціальними законами та/або установчими документами закладу освіти.
Частинами 2, 6 статті 25 Закону України «Про освіту» визначено, що засновник закладу освіти або уповноважена ним особа, зокрема: затверджує кошторис та приймає фінансовий звіт закладу освіти у випадках та порядку, визначених законодавством; здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю закладу освіти. Засновник закладу освіти зобов`язаний забезпечити утримання та розвиток матеріально-технічної бази заснованого ним закладу освіти на рівні, достатньому для виконання вимог стандартів освіти та ліцензійних умов.
Відповідно до ч.1 ст.80 Закону України «Про освіту» до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.
Частиною 2 ст.80 Закону України «Про освіту» визначено, що порядок, умови та форми набуття закладами освіти прав на землю визначаються Земельним кодексом України.
Відповідно до абз. 1 ч. 1ст. 37 Закону України Закону України «Про повну загальну середню освіту» засновник закладу загальної середньої освіти зобов`язаний забезпечити утримання та розвиток заснованого ним закладу освіти, його матеріально-технічної бази на рівні, достатньому для виконання вимог державних стандартів, ліцензійних умов провадження освітньої діяльності у сфері загальної середньої освіти, вимог трудового законодавства, оплати праці педагогічних та інших працівників, охорони праці, безпеки життєдіяльності, пожежної безпеки тощо.
Відтак, обов`язок органів державної влади та місцевого самоврядування полягає у створенні, у межах визначених законом повноважень, умов для отримання дитиною освіти, забезпечення її доступності шляхом, зокрема, належного функціонування розгалуженої мережі навчальних закладів.
Статтею 19 Конституції України, визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1, 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97ВР від 21.05.1997 року визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах, серед іншого, належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, заклади освіти, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
З системного аналізу наведених норм права, з урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що оформлення правовстановлюючих документів під закладом освіти в розглядуваному випадку відноситься до виключної компетенції Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Статтею 14 Конституції України, а також статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 324 Цивільного кодексу України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Згідно зі статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.
Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин, зокрема щодо надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням і охороною земель.
Відповідно до ч.1ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з ч.2ст.116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Частиною 1ст.123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі:
проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) та/або надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;
технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок у разі поділу та/або об`єднання земельних ділянок.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за документацією із землеустрою, звертається з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. (ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України).
Відповідно дост.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Виходячи з наведеного, право користування закладом освіти земельною ділянкою має бути оформлено відповідно до вимог ст. ст. 116, 123, 125, 126 Земельного кодексу України, а право оренди земельної ділянки виникає лише з моменту державної реєстрації цього права, оформленого відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч. 1ст.92 Земельного кодексу України).
Згідно з п.п. «а», «ґ» ч. 2ст. 92 Земельного кодексу України, права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; заклади освіти незалежно від форми власності.
06.09.2012 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VІ (далі - Закон № 5245), що набрав чинності з 01.01.2013 року.
Відповідно до пункту 3 розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5245 передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються, зокрема, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади.
Згідно з пунктом 13 розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5245 органи місцевого самоврядування протягом року з дня опублікування цього Закону зобов`язані були забезпечити оформлення комунальними підприємствами, установами, організаціями права постійного користування земельними ділянками, які використовують земельні ділянки комунальної власності без документів, що посвідчують право користування ними; забезпечити визначення будівель, споруд, інших об`єктів нерухомого майна комунальної власності, право власності на які не зареєстровано, та забезпечити здійснення державної реєстрації такого права.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, в порушення вищенаведених норм, оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: вул. Янтарна, 39, м. Дніпро, яка використовується Дніпровською гімназією №86 Дніпровської міської ради протягом року з дня опублікування Закону № 5245 не було здійснено.
Більш того, до моменту звернення Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави до суду, Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради не вживались заходи щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: вул. Янтарна, 39, м. Дніпро, яка використовується Дніпровською гімназією №86 Дніпровської міської ради, що, на думку суду, свідчить про наявність протиправної бездіяльності відповідачів по виконанню їх обов`язків, визначених діючим законодавством.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державною реєстрацією прав є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з п.п. 1, 2 ч.1, ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.
Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Відповідно до ст. 5 вказаного Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Пунктом 1 пункту «а» частини 1статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування» закріплено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління закладами освіти, які належать територіальним громадам або передані їм, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
З аналізу викладених норм випливає, що управління об`єктами освіти, у тому числі прийняття рішень щодо оформлення речових прав на об`єкти комунальної власності є обов`язком відповідної ради.
Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 14.02.2023 у справі №580/1374/22 в якому Суд наголосив, що компетенцією оформлення правовстановлюючих документів на будівлі та земельну ділянку під закладом освіти наділена саме відповідна рада.
Відповідно до п. 1.3 Статуту Гімназії № 86 засновником (власником) Гімназії с Дніпровська міська територіальна громада в особі Дніпровської міської ради.
Балансоутримувачем та органом управління об`єктів нерухомого майна, основних засобів, нематеріальних активів та запасів Комунального закладу освіти Дніпровська гімназія № 86 Дніпровської міської ради, у т.ч. земельної ділянки по вул. Янтарна, 39 є Департамент гуманітарної політики ДМР
Згідно із ч. 4 ст. 25 Закону України «Про освіту» засновник або уповноважена ним особа може делегувати окремі свої повноваження органу управління закладу освіти та/або наглядовій (піклувальній) раді закладу освіти.
Згідно з п. 1.3. Положення про департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради №85/7 від 26.05.2021 (далі - Положення), Департамент є юридичною особою публічного права, зареєстрованою у встановленому порядку, має самостійний баланс, розрахунковий рахунок, круглу печатку із зображенням Державного Герба України, печатки, штампи та відповідні бланки із своїм найменуванням, загальний та спеціальний реєстраційні рахунки в Державній казначейській службі України.
Відповідно до п. 1.5. Положення Департамент є головним розпорядником коштів бюджету Дніпровської міської територіальної громади та замовником на виконання робіт, послуг, придбання товарно-матеріальних цінностей відповідно до завдань Департаменту.
Пунктом 1.7. Положення передбачено, що Департамент має; право від імені та в інтересах Дніпровської міської територіальної громади і від свого імені самостійно укладати договори та мирові угоди, набувати майнові та немайнові права, виконувати обов`язки, виступати учасником судових процесів.
Згідно з п. 1.9. Положення Департамент: забезпечує реалізацію політики міської ради у сфері освіти.
Пунктом 2.1. Положення передбачено, що метою діяльності Департаменту є здійснення організаційних повноважень, установлених чинним законодавством для виконавчих органів міської ради, щодо задоволення потреб та інтересів територіальної громади у сфері гуманітарного розвитку, освіти.
До основних, завдань Департаменту згідно з пунктами 2.2., 2.21., 2.2.2., належить: реалізація політики міської ради у сфері освіти; створення умов для доступності здобуття освіти (на рівні державних стандартів) та якості освіти у закладах та установах, що належать до сфери управління Департаменту.
Розділом 4 Положення передбачено, що Департамент відповідно до покладених на нього завдань та повноважень здійснює такі функції у сфері освіти:
здійснення у межах чинного законодавства України управління підпорядкованими, підприємствами, установами, закладами освіти, культури, фізичної культури і спорту (далі - підприємства, установи, заклади), організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення. (п. 4.1.2. Положення);
підготовка пропозицій до проекту бюджету Дніпровської міської територіальної громади щодо фінансування програм розвитку, (п. 4.1.3. Положення);
розроблення і реалізація міських програм розвитку у сфері освіти (п. 4.1.4. Положення);
визначення потреб у закладах і установах та подання пропозицій до міської ради щодо удосконалення їх мережі відповідно до соціально-економічних і культурно-освітніх потреб міста за наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази тощо. (п. 4.1.5. Положення);
здійснення у межах наданих повноважень перевірок (моніторингу) діяльності підприємств, установ, закладів (п. 4.1.13 Положення);
забезпечення контролю за наявністю та рухом майна, використанням фінансових і матеріальних (нематеріальних) ресурсів відповідно до затверджених нормативів та кошторисів. (п. 4.5.5. Положення)
Як передбачено пунктами 5.2., 5.3. Положення саме до повноважень Департаменту належить право звертатись до органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності, та отримувати від них інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань, а також взаємодіяти з профільними комісіями міської ради виконавчими органами міської ради, органами місцевого самоврядування та виконавчої влади.
З аналізу змісту Положення про Департамент гуманітарної політики ДМР вбачається, що саме Департамент є виконавчим органом до повноважень якого належить вчинення дій необхідних для оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під будівлями та спорудами Дніпровської гімназії №86 ДМР, зокрема: внесення на розгляд міською ради питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню навчального закладу та укладення відповідного договору на виготовлення проекту землеустрою., а у разі відсутності фінансування - ініціювати питання про їх виділення шляхом направлення бюджетного запиту до проекту місцевого о бюджету.
Здійснення вказаних повноважень Департаментом прямо передбачено пунктами 1.5., 4.1.2, 4.1.3., 4.1.5. Положення.
Відповідно до ст. 80 Закону України «Про освіту» до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо.
Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством. Порядок, умови та форми набуття закладами освіти прав на землю визначаються Земельним кодексом України.
Згідно з Розпорядженням Кабінету міністрів України № 802-р від 17.10.2012 «Про здійснення протягом 2012 - 2013 рр. заходів, пов`язаних з проведенням землевпорядних робіт, оформленням правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на яких розміщені дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади» на органи виконавчої влади покладено обов`язок здійснення протягом вказаного часу заходів, пов`язаних з проведенням землевпорядних робіт.
Починаючи з 2016 року у місті Дніпрі діяла розроблена та затверджена цільова програма, що стосується навчального процесу (Програма розвитку освіти в м. Дніпропетровську на 2016-2020 роки, затверджена рішенням міської ради №11/13 від 07.09.2016 із наступними змінами (далі у тексті Програма) заходами якої передбачено оформлення актів на право постійного користування земельною ділянкою навчальних закладів та отримання свідоцтва на право власності на нерухоме майно з прогнозованим обсягом фінансування із місцевого бюджету у сумі 8 760, 4 тис. грн., головний розпорядник бюджетних коштів - Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради ( пункт 7.21 Додатку № 1 до Програми).
Пунктом 2 рішення міської ради № 11/13 від 07.09.2016, яким затверджена вищевказана Програма, передбачено: «Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради щорічно при формуванні показників бюджету на відповідний рік передбачати в бюджетному запиті кошти на виконання заходів Програми.
Пунктом 4 статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетна програма - сукупність заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети, завдань та очікуваного результату, визначення та реалізацію яких здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій.
Частиною 4 статті 20 Бюджетного кодексу України передбачено, що відповідальний виконавець бюджетних програм визначається головним розпорядником бюджетних коштів за погодженням з Міністерством фінансів України (місцевим фінансовим органом). Відповідальним виконавцем бюджетних програм може бути головний розпорядник бюджетних коштів за бюджетними програмами, виконання яких забезпечується його апаратом, та/або розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, який забезпечує виконання бюджетних програм у системі головного розпорядника.
Як вбачається з вищенаведеного, виділення фінансування необхідного для оформлення правовстановлюючих документів на будівлі та споруди навчального закладу, а також земельну ділянку під закладом освіти, належить до виключної компетенції Дніпровської міської ради. Ініціатива щодо виділення відповідних коштів та розпорядженні! коштами (укладання договорів на проведення технічної інвентаризації, виготовлення проектів землеустрою, тощо) належить до виключної компетенції Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради.
Як зазначалося вище, відповідно до пункту 4.1.4. Положення саме Департамент є органом до повноважень якого належить розроблення і реалізація міських програм розвитку у сфері освіти.
Враховуючи викладене, Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради зобов`язаний, згідно з вимогами чинного законодавства, вжити заходи щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розміщений навчальний заклад.
Між тим, у порушення вказаних норм законодавства, дотепер, правовстановлюючі документи на земельну ділянку дошкільного навчального закладу не оформлено.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради, котрий, маючи відповідні повноваження, не здійснив державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку під зазначеним закладом освіти, тим самим допустив протиправну бездіяльність.
При цьому, колегія суддів враховує, що відповідачами не надано та матеріали справи не містять документів, що підтверджують факт належного оформлення права комунальної власності на земельну ділянку під будівлями навчального закладу і здійснення державної реєстрації вказаних прав, а тому питання оформлення правовстановлюючих документів на вказаний об`єкт та державної реєстрації цих прав залишається не вирішеним.
Таким чином, в порушення вимог земельного законодавства, положень законів України «Про освіту», «Про повну загальну середню освіту», Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради земельна ділянка не належать на праві, визначеному законодавством, а саме на праві постійного користування.
Отже, Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради, будучи балансоутримувачем та органом управління об`єктів нерухомого майна, основних засобів, нематеріальних активів та запасів Комунального закладу освіти Дніпровська гімназія № 86 Дніпровської міської ради, не виконав покладені на нього вищезазначеними нормами законодавства повноваження, не вжив необхідних дій для правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій знаходиться заклад освіти, допустивши протиправну бездіяльність.
При цьому, закладам освіти, які користуються земельною ділянкою без відповідного права, держава не в змозі гарантувати забезпечення захисту права на землю та указані заклади не наділені правом вимагати усунення порушень їх прав на землю, що у кінцевому результаті може стати порушенням права дітей на освіту.
Таким чином, Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради, як балансоутримувачем та органом управління об`єктів нерухомого майна, основних засобів, нематеріальних активів та запасів Комунального закладу освіти Дніпровська гімназія № 86 Дніпровської міської ради, допущено бездіяльність, що призводить до користування земельними ділянками у порушення встановленого законодавством порядку.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради не забезпечено користування навчальним закладом земельною ділянкою відповідно до вимог законодавства, що є обов`язком відповідно до ст. ст.92, 116, 123 Земельного кодексу України, ст. ст.10, 17, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 5 Закону України «Про освіту».
Вказана бездіяльність відповідачів, яка полягає у безпідставному зволіканні з оформлення та державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою може призвести до нецільового використання земельної ділянки або її вибуття з користування закладу освіти.
Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради та Дніпровською міською радою була допущена протиправна бездіяльність щодо не оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що перебуває у користуванні навчального закладу під об`єктами нерухомості за адресою: вул. Янтарна, 39, м. Дніпро та нездійснення державної реєстрації вказаних речових прав.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради про недоведеність прокурором підстав для захисту інтересів держави у суді спростовуються тим, що прокурором в адміністративному позові вказано, які саме інтереси держави порушено протиправною бездіяльністю органу місцевого самоврядування, та враховуючи, що відсутній орган, до компетенції якого належить здійснення нагляду за діяльністю органів місцевого самоврядування, такі порушені права підлягають захисту. Отже, прокурор діяв в межах ст.ст. 53, 54 КАС України.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційних скарг зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, апелянтами не зазначено. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Дніпровської міської ради та Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 в адміністративній справі №160/4772/25,  - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 в адміністративній справі №160/4772/25, - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова