Справа № 464/4695/25
пр.№ 2/464/506/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.01.2026 року          м.Львів
Сихівський районний суд м.Львова у складі судді Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО» про захист прав споживачів, за участі представника позивача - адвоката Герич Т.В.,

у с т а н о в и в :

Адвокат Герич Т.В. від імені та в інтересах позивача через електронний кабінет звернулася до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою в порядку цивільного судочинства, в якій просить:
визнати умови індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії несправедливими, а договір від 01 грудня 2021 року, укладений між сторонами визнати недійсним у цілому;
визнати умови укладеного індивідуального договору про надання послуг з постачання гарячої води несправедливими, а договір від 01 грудня 2021 року, що укладений між сторонами визнати недійсним у цілому;
зобов`язати відповідача закрити особовий рахунок № НОМЕР_1 , який був відкритий на ім`я позивача.
У зв`язку із поданням до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивачем додано до позовної заяви доказ надсилання відповідачу копій поданих до суду документів.
За результатами автоматизованого розподілу судову справу передано на розгляд судді Тімченко О.В., інформація щодо справи є відкритою та оприлюднюється на офіційному вебпорталі судової влади України. 
Суддя ухвалою від 11 липня 2025 року  прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у зв`язку із визнанням справи незначної складності малозначною. 
Ухвала про відкриття провадження оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень з додатковим відображенням в електронній формі програмними засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, у тому числі з використанням мобільного застосунку Порталу Дія.
Заперечень проти письмового провадження, визначеного ухвалою суду про відкриття провадження, до суду не надходило, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису у такому випадку не здійснюється.
Відповідачем заперечено позовні вимоги з підстав, що позивачу нараховуються лише витрати на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та плата за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії, що ґрунтується на нормах чинного законодавства. Просить у позові відмовити, що викладено у відзиві, з наданням доказів доставки позивачу. 
Порядок здійснення цивільного судочинства встановлений ЦПК України, за яким суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України). 
При застосуванні норм права суд ураховує сформовану позицію Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року), за якою обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Позивачем заявлено вимоги про визнання умов індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води несправедливими, а укладені між сторонами договори від 01 грудня 2021 року - недійсними у цілому, ретельно досліджуючи які, суд ураховує, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).
Із матеріалів справи судом з`ясовано, що зареєстроване місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , квартира обладнана індивідуальним опаленням. До вказаного будинку відповідачем – теплопостачальною організацією надаються послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, позивачу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . 
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовано відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Як регламентовано ст.ст.1, 5, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо);
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2024 року у справі № 463/6799/18 зробив висновок, що положення щодо договірного характеру спірних правовідносин закріплені у ч.1 ст.12, ст.13 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», за яким надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом ( ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст.ст.633, 634 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022 затверджено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1023 затверджено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води. 
На офіційному вебсайті відповідача розміщені індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 01 грудня 2021 року, що слугує підставою для висновку наявності між сторонами договірних правовідносин, що ґрунтуються на умовах публічного договору приєднання.
З огляду на викладене укладення індивідуальних договорів про надання житлово-комунальних послуг, підготованих виконавцем послуг на основі типових договорів, визначено як обов`язок, а не як право споживача, в яких споживач лише приєднується до запропонованого договору в цілому та не може запропонувати свої умови. Наведене чітко та однозначно передбачено як ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Постанови Кабінету Міністрів України, якими затверджено типові індивідуальні договори з надання житлово-комунальних послуг, є чинними та у порядку ст.117 Конституції України, ст.52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» є обов`язковими до виконання, відомості про їх оскарження у встановленому законом порядку відсутні. 
Твердження позивача про непоширення на неї дії положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з підстав відсутності правовідносин зводиться до власного тлумачення законодавства та є суперечливим, адже, заявляючи вимоги про визнаний договорів недійсними, визнає факти укладення, водночас не погоджуючись з їх умовами. Виключно укладений договір може бути визнаний судом недійсним, про що і заявлено позовні вимоги, а неукладений правочин жодним чином не може визнаватися недійсним. Схожа позиція викладена Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17. 
Як регламентовано ст.15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр. Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.
Непогодження позивача з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року за № 315, не виступає правовим підґрунтям для визнання умов індивідуальних догорів несправедливими та договорів недійсними. У встановленому законом порядку наказ міністерства, яким затверджена загадана методика, не скасовано.
За змістом ч.6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. 
У силу вимог п.п.14, 38 Правил надання послуг постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року за № 830, в редакції від 08 вересня 2021 року за № 1022, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315
Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Як визначено ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначенні для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення.
Суд ураховує, що згідно з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Особа, якій належить квартира (нежитлове приміщення) зобов`язана нести витрати з теплопостачання, утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Наведені законодавчі положення у своїй сукупності свідчать, що позивач як власник квартири у багатоквартирному будинку зобов`язаний утримувати майно такого безвідносно від під`їзду. З огляду на викладене власники квартир у 1-му та 2-підїздах будинку, про що стверджує позивач, не звільнені від обов`язку від утримання будинку в цілому як об`єкта нерухомого майна, так як є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання. Законодавчо не передбачено утримання будинку в залежності від під`їзду. 
У ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.  Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Беручи до уваги, що індивідуальні договори затверджено відповідними чинними постановами Уряду та зважаючи на обставини справи, позивачем не наведено переконливих аргументів та належних доказів у підтвердження несправедливості умов таких договорів та визнання їх недійсними із похідною вимогою – закриття особового рахунку. Долучені позивачем письмові докази: лист ЗАТ «ПБО «ЛЬВІВМІСЬКБУД», план-схема, специфікація, технічний паспорт, план квартири, акти комісії ЛКП «ПІД ЗУБРОЮ», акти про включення системи теплопостачання не впливають на вище викладені висновки суду. 
Судом не установлено порушення прав позивача, які б підлягали захисту в судовому порядку. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). Суд погоджується із переконливими доводами відповідача та відхиляє твердження позивача, що зводяться до власного помилкового бачення обставин справи. 
У матеріалах справи відсутні відомості та докази, які б доводили протилежне та беззастережно спростовували даний висновок суду. У даній справі судом надано відповіді на доречні аргументи сторін, здатні вплинути на вирішення спору. Інші доводи не є визначальними та вагомими, які б могли вплинути на правильність рішення у справі (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 910/6322/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 990/135/22).
У порядку ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави, оскільки у позові відмовлено, а позивача звільнено від сплати від судового збору за подання позовної заяви до суду. 

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.
Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Інформація про учасників справи:
позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;
відповідач Львівське міське комунальне підприємство «ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО», код ЄДРПОУ 05506460, м.Львів, вул.Д.Апостола,1.

Повне судове рішення складено 14 січня 2026 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя            Олена ТІМЧЕНКО