ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/14622/24 Головуючий у 1 інстанції: Падій В.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2025 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Аліменка В.О.
Безименної Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення в повному розмірі нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період, з 24.04.2024 по 31.08.2024 включно, у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок щомісячно пропорційно часу лікування;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період, з 24.04.2024 по 31.08.2024 включно, у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок щомісячно пропорційно часу лікування;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення в повному розмірі нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період, з 01.06.2024 по 31.08.2024 включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі грошове забезпечення, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період, з 01.06.2024 по 31.08.2024 включно.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення в повному розмірі нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період, з 24.04.2024 по 31.08.2024 включно, у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок щомісячно пропорційно часу лікування.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період, з 24.04.2024 по 31.08.2024 включно, у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок щомісячно пропорційно часу лікування.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення в повному розмірі нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період, з 01.06.2024 по 31.08.2024 включно.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі грошове забезпечення, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період, з 01.06.2024 по 31.08.2024 включно.
Не погодившись із рішенням суду, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що додаткова винагорода в розмірі до 100000,00 гривень виплачується виключно за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) Військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Крім того підставою для надання такої відпустки є виключно постанова ВЛК в якій, крім того, обов`язково зазначається ступінь важкості поранення. Також апелянт зазначає, що 12.03.2024 позивач отримав свідоцтво про хворобу №124, в якому медичною комісією було зазначено про те, що ОСОБА_1 є непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. З огляду на викладене, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 №185 ОСОБА_1 було призупинено з наступного дня від завірення свідоцтва про хворобу медичною комісією, а саме, з 17.03.2024, виплату грошового забезпечення для здійснення виключення з військового обліку. 
04 червня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з червня 2022 року проходить військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно довідки від 03.08.2023 року №874 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), старший солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.07.2023 отримав множинні вогнепальні поранення кінцівок. Сліпе та дотичне поранення м`яких тканин верхньої третини правого та лівого стегна з наявністю сторонніх тіл. Наскрізне поранення лівої гомілки з багатоуламковим переломом обох кісток гомілки на рівні середньої та нижньої третини з дефектом кісткових та м`яких тканин. Сліпе поранення правої гомілки з уламковим переломом обох кісток гомілки на рівні верхньої та середньої третини. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 , під час ведення бойових дій поблизу населеного пункту Кремінна Луганської області внаслідок ворожого артилерійського обстрілу. Травмування не пов`язане з використанням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння, під час травмування перебування в засобах індивідуального захисту (кевларовий шолом, бронижелет) (а.с.31).
У зв`язку з вказаною травмою, позивач проходив тривале стаціонарне лікування в період з 12.07.2023 по 08.10.2024, що підтверджується матеріалами справи.
12 березня 2024 рокупозаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією при Військовій частині НОМЕР_2 , за розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_2 № 35-р від 06.03.2024, проведено огляд ОСОБА_1 , яким встановлено, що позивач перебував на обстеженні та лікуванні в ВМКЦ ПнР з 13.07.2023 по 19.07.2023, НВМКЦ «ГВКГ» з 19.07.2023 по 23.08.2023, з 20.12.2023 по 10.01.2024, у Військовій частині НОМЕР_2 - з 23.08.2023 по 20.12.2023 та з 10.01.2024 по теперішній час та встановлено наступні діагнози: наслідки множинного вогнепального осколкового поранення обох нижніх кінцівок (12.07.2023) з вогнепальними переломами обох кісток лівої гомілки в нижній третині з їх кістковим дефектом, значним дефектом м`яких тканин в нижній третині лівої гомілки та вогнепальним багатоуламковим переломом правої великогомілкової кістки в верхній третині, множинними вогнепальними осколковими пораненнями м`яких тканин передньої поверхні обох стегон та гомілок, ліковане оперативно: ПХО, монтаж стержневого АЗФ (12.07.2023); етапними хірургічними обробками; 28.07.2023 - ситуаційний МОС фрагментарного перелому, ПЧКДО АЗФ правої великогомілкової кістки; 09.08.2023 - ПЧКДО по Ілізарову лівої гомілки з остеотомією лівого великогомілкової кістки в верхній третині у вигляді консолідованого перелому лівої великогомілкової кістки в нижній третині та її незміцнілої кістки в нижній третині в місці остеотомії, дефекту лівої малогомілкової кістки в нижній третині з наявністю металоконструкції (апарат ПЧКДО гомілки), зміцнілих рубців обох нижніх кінцівок, стійкої комбінованої контрактури лівих колінного та гомілковостопного суглобів, посттравматичної невропатії лівого малогомілкового нерву з розвитком помірного парезу лівої стопи при тимчасовому порушенні функції. Хронічна залізодефіцитна анемія легкого ступеня тяжкості. Травма, поранення, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. На підставі класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, згідно Наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007, травма відноситься до тяжких. На підставі статті 81 графи ІІ Розладу хвороб визнано непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 14.10.2024 №10086, за результатами медичного огляду було встановлено діагноз та причинний зв`язок:
«Т93.2 Наслідки множинного вогнепального осколкового поранення обох нижніх кінцівок (12.07.2023) з вогнепальними переломами обох кісток лівої гомілки в нижній третині з їх кістковим дефектом, значним дефектом м`яких тканин в нижній третині лівої гомілки та вогнепальним багатоуламковим перелом правої великогомілкової кістки в верхній третині, множинними вогнепальними осколковими пораненнями м`яких тканин передньої поверхні обох стегон та гомілок, ліковане оперативно (12.07.2023 ПХО, монтаж стержневого АЗФ, етапними хірургічними обробками; 28.07.2024 ситуаційний МОС фрагментарного перелому, ПЧКДО АЗФ правої великогомілкової кістки; 09.03.2023 ПЧКДО по Ілізарову лівої гомілки з остеомією лівої великогомілкової кістки в верхній третині) у вигляді консолідованого перелому правої великогомілкової кістки в верхній третині, повільно консолідуючого перелому лівої великогомілкової кістки в нижній третині та її зміцнілої кісткової мозолі в верхній третині в місці остеотомії, дефекту лівої малогомілкової кістки в нижній третині, зміцнілих рубців обох нижніх кінцівок, стійкої комбінованої контрактури в лівому колінному та гомілково - ступневому суглобах при помірному порушенні функції, посттравматичної невропатії лівого малогомілкового нерву з помірним парезом лівої стопи.
Травма, поранення, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. (Довідка про обставини травми №874 від 03.08.2023 видана командиром Військової частини НОМЕР_1 ).
Згідно Наказу №370 від 04.07.2007, за ступенем тяжкості травми «тяжка».
На підставі статей 61-б, 78-б, 52-в графи II Розкладу хвороб, графи ТДВ Придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.» (а.с.38).
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2025 №119, за час проходження стаціонарного лікування Військовою частиною НОМЕР_1 здійснювалось нарахування додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн пропорційно часу лікування в такому місяці по 23 квітня 2024 року та грошового забезпечення по травень 2024 включно.
Разом з тим, після проведення медичного огляду ВЛК, ОСОБА_1 проходив подальше стаціонарне лікування за наслідками отриманого поранення, травми, зокрема:
- з 27.03.2024 по 23.04.2024 - згідно Виписки з історії хвороби №1234 КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" від 23.04.2024, позивач перебував на стаціонарному лікуванні за наслідками отриманого поранення під час захисту Батьківщини;
- з 23.04.2024 по 18.09.2024 - згідно Перевідного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №818 Військової частини НОМЕР_2 від 18.09.2024, позивач перебував на стаціонарному лікуванні за наслідками отриманого поранення та травм при захисті Батьківщини;
з 19.09.2024 по 08.10.2024 - згідно Виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого КНП "Чернігівської міської лікарні №3" ЧМР від 08.10.2024, позивач перебував на стаціонарному лікуванні за наслідками отриманого поранення та травм при захисті Батьківщини.
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2023 №155, ОСОБА_1 увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 з 01.09.2023 та на весь термін перебування у розпорядженні утримувати на всіх видах забезпечення та у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Також, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 №185 позивачу призупинено виплату грошового забезпечення(в тому числі додаткової винагороди) у зв`язку з наявністю рішення ВЛК про виключення з військового обліку та з переоглядом через 6-12 місяців.
Позивач зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_1 , під час стаціонарного лікування, йому припинено виплату грошового забезпечення в повному розмірі з червня 2024 року та припинено виплату додаткової винагороди за час стаціонарного лікування з 24.04.2024.
Звернувшись з відповідною заявою про нарахування і виплату йому грошового забезпечення в повному розмірі, ОСОБА_1 отримав відповідь Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у здійсненні спірних виплат.
Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статті 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно із частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Частиною 9 статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що за військовослужбовцями, виведеними у розпорядження командира (начальника) військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення протягом усього строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема іноземних держав, та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), встановленого абзацом першим пункту 11 статті 10-1 цього Закону.
Згідно частини 11 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України встановлено Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Наказ № 260, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 2 розділу 1 Наказу №260 встановлено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Зокрема, до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану.
Згідно пункту 8 розділу 1 Наказу № 260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Відповідно до пункту 9 розділу 1 Наказу № 260, виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.
Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
За приписами пункту 14 розділу 1 Наказу №260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Пунктом 15 розділу 1 наказу №260 передбачено, що грошове забезпечення не виплачується:
за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;
якщо виплачуються академічні стипендії;
за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;
за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;
за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);
за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;
за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Згідно пункту 17 розділу 1 Наказу №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Згідно пункту 1 розділу XXVIII. Виплата грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад Наказу №260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач у спірний період, а саме з 23.04.2024 по 18.09.2024 продовжував перебувати на стаціонарному лікуванні за наслідками отриманого поранення та травм при захисті Батьківщини 12.07.2023 та за ступенем тяжкості, згідно Наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007, травма відноситься до тяжких.
При цьому, згідно матеріалів справи, позивач станом на 08.01.2025 не звільнений з військової служби.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач був зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі грошове забезпечення, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період, з 01.06.2024 по 31.08.2024 включно
Щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період, з 24.04.2024 по 31.08.2024, слід зазначити наступне.
Пунктом 1-2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Пунктами 8 та 9 розділу XXXIV Наказу №260 встановлено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Приписами пунктів 10 - 13 розділу XXXIV Наказу № 260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
Керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач у спірний період, а саме з 23.04.2024 по 18.09.2024 - згідно Перевідного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №818 Військової частини НОМЕР_2 від 18.09.2024, продовжував перебувати на стаціонарному лікуванні за наслідками отриманого поранення та травм при захисті Батьківщини 12.07.2023 та за ступенем тяжкості, згідно Наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007, травма відноситься до тяжких (а.с.36).
Враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення в повному розмірі нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період, з 24.04.2024 по 31.08.2024 включно, у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок щомісячно пропорційно часу лікування, а також, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу в повному розмірі спірну додаткову винагороду.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Безименна Н.В.