Справа № 523/874/26
Провадження №1-кп/523/1183/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 січня 2026 року м.Одеса
Пересипський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження №12026167490000007, внесеного до ЄРДР 08.01.2026 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Монгохто Ванінського району Хабаровського краю рф, громадянина України, зі середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-04.11.2022 вироком Суворовського районного суду м.Одеси за ст.126-1, ст.ст.75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки;
-19.04.2024 вироком Суворовського районного суду м.Одеси за ст.126-1, ст.71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі, звільненого 09.09.2025 за відбуттям строку покарання, 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
В С Т А Н О В И В:
На адресу Пересипського районного суду м.Одеси із Пересипської окружної прокуратури м.Одеси одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також для розгляду надійшли матеріали кримінального провадження, відповідні заяви потерпілого та сторони захисту.
Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. 
На виконання наведених вимог закону, вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду у спрощеному провадженні обвинувальний акт й додані до нього матеріали, суд доходить наступних висновків.
Згідно з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 , маючи незняту й непогашену у встановленому законом порядку судимість, перебуваючи 03.01.2026, приблизно о 23:00 годині, неподалік будинку №11 по вул.Рачкова в м.Одесі, в ході сварки з раніше знайомим потерпілим ОСОБА_4 , вирішив заподіяти останньому тілесні ушкодження.
Переслідуючи мету заподіяння шкоду здоров`ю потерпілого ОСОБА_4 , з мотивів раптової неприязності, обвинувачений ОСОБА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи при цьому їх настання, кулаком правої руки навмисно наніс один удар в область лівого ока та один удар в область лівого плеча потерпілого, внаслідок чого спричинив вказаному потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців на ніжній повіці лівого ока та в проекції лівого плечового суглобу, кожне з яких згідно висновку експерта №15 від 09.01.2026 року та відповідно до п.п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, не було небезпечним для життя, має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення у спричиненні потерпілому ОСОБА_4 умисних легких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Відповідно до означених вище заяв, потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_2 , за участю захисника останнього - адвоката ОСОБА_5 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку суду, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачений при цьому повністю й беззаперечно визнав свою винуватість.
З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнав свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаним дізнавачем в якості підозрюваного, надав зізнавальні покази про час, місце, спосіб і мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження та фактичні обставини скоєного кримінального проступку.
Втім, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінального проступку, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в судовому засіданні, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.
Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 своїми умисними діями завдав потерпілому ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, а відтак дії зазначеного обвинуваченого вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.125 КК України.
Так, з огляду на ч.1 ст.125 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за умисне легке тілесне ушкодження, що  карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним, спосіб, кількість і наслідки завданих ним потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень та те, що в силу ст.12 КК України скоєне вказаним обвинуваченим відноситься до категорії кримінальних проступків та мало місце під час дії воєнного стану в Україні, а також судом враховується стан здоров`я зазначеного обвинуваченого та характеризуючі його особу дані.
Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а згідно зі ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування перелічених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, – на потерпілого.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 свою провину в інкримінованому діянні визнав повністю; раніше неодноразово судимий і має непогашену й незняту у встановленому законом порядку судимість за вчинення діяння насильницького характеру; має пенсійний вік; на диспансерному обліку КНП «Одеський обласний центр психічного здоров`я» ООР не перебуває; забезпечений місцем проживання в м.Одесі, де характеризується посередньо та як особа, схильна до вчинення адміністративних правопорушень; на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 не значиться; неодружений; офіційно не працевлаштований та в Центрі зайнятості з приводу працевлаштування чи допомоги по безробіттю не перебуває.
Комплексність викладених вище обставин свідчить про стійку схильність обвинуваченого ОСОБА_2 до кримінально-протиправних діянь насильницької спрямованості, про його небажання вставати на шлях виправлення та займатися суспільно-корисною працею в умовах складного для держави часу – воєнного стану, що у свою чергу обумовлює неможливість призначення йому таких видів покарання як виправні чи громадські роботи (ст.ст.56, 57 КК України), але одночасно вказує на доцільність його виправлення в умовах суспільства.
Так, ч.3 ст.56, ч.2 ст.57 КК України встановлено, що громадські та виправні роботи не застосовується, зокрема, до осіб, що досягли пенсійного віку, а за статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний вік і право на призначення пенсії за віком визначається залежно від набутого особою відповідного страхового стажу та становить 60, 63 і 65 років, відповідно.
Разом із тим, за обвинувальним актом, органом дізнання та прокурором ОСОБА_3 в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , визначено щире каяття.
Проте, з такою позицією органу дізнання та прокурора, суд погодитись не може, оскільки згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), розкаяння особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Утім, відомості, які б підтверджували факт щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_2 , зокрема у формі відшкодування останнім витрат на лікування потерпілого ОСОБА_4 чи відсутності у останнього матеріальних претензій до обвинуваченого, вибачення перед потерпілим чи надання йому медичної або іншої допомоги безпосередньо після вчинення кримінального проступку, мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження означених обставин, до суду не надано і матеріали провадження таких даних не містять.
Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , слід віднести визнання ним своєї провини в межах висунутого обвинувачення, а обставин, що обтяжують покарання вказаного обвинуваченого, як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, не встановлено.
На підставі сукупності викладеного, дотримуючись принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, при визначенні виду та міри покарання у розглядуваному кримінальному провадженні, зважаючи на характер, обставини, спосіб заподіяння тілесних ушкоджень і наслідки вчиненого обвинуваченим ОСОБА_2 проступку, його суспільної небезпечності, ураховуючи наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання останнього обставин, а також беручи до уваги наявні в матеріалах справи характеризуючі дані про особу обвинуваченого (зокрема, його попередню судимість, не працевлаштованість та пенсійний вік), що у контексті ст.ст.50, 53, 56, 57, 65 КК України обумовлює неможливість призначення таких видів покарань як виправні чи громадські роботи, суд доходить висновку про необхідність призначення вказаному обвинуваченому покарання у виді штрафу у визначених санкцією ч.1 ст.125 цього Кодексу межах, що за переконанням суду є необхідним й достатнім для виправлення вказаного обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Положення ч.ч.1, 2 ст.53 КК України встановлюють, що штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті, а розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.
Відповідно до ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу (КВК) України, контроль за виконанням покарання у виді штрафу покладається на уповноважений орган з питань пробації.
Керуючись ст.ст.91, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд
У Х В А Л И В: 
ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.
В порядку ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу України, контроль за виконанням засудженим ОСОБА_2 вироку в частині призначеного покарання, – покласти на Пересипський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.
Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , а також спрямувати для виконання до Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та надати для відома іншим заінтересованим особам.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченого, – у той же строк з моменту отримання його копії.

С у д д я: ОСОБА_1