ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/5312/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2025 року №0177961-2412-2412-UA73060610000066784, №0177962-2412-2412-UA73060610000066784, №0177963-2412-2412-UA73060610000066784.
Ухвалою суду від 21.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання по справі; встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
У ході підготовки даної справи до розгляду по суті судом: з`ясовано зміст заявлених вимог; з`ясовано позицію відповідача; отримано від сторін заяви по суті справи, письмові пояснення та докази, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення; вчинено інші дії, передбачені частиною другою статті 180 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою суду від 06.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Згідно змісту поданих позивачем заяв по суті справи, письмових та усних пояснень у судовому засіданні, в обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями йому визначено суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо нежитлових приміщень за адресами: АДРЕСА_1 , площею 340,60 кв.; місто Чернівці, вулиця Заводська, будинок 37-В, площею 1441,60 кв. м.; АДРЕСА_1 , площею 1665,10 кв. м.; податковий період 2024 рік. Однак такі рішення є протиправними, оскільки вказані будівлі промисловості не об`єктом оподаткування згідно підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. При цьому наголошено, що позивач володіє наступними обов`язковими умовами для звільнення від сплати податку на нерухоме майно за підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України: наявність у приватній власності нерухомого майна, що за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2023, відноситься до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125); безпосереднє використання позивачем такого нерухомого майна у господарській діяльності й отримання від цього доходу у 2024 році. Поряд з цим зазначено і те, що позивачем надається в оренду лише частина приміщення за адресою: АДРЕСА_1 – площею 285 кв.м., і він не заперечує свого обов`язку щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на частку нерухомого майна, що здається в оренду. На думку позивача, відповідачем безпідставно було нараховано податкові зобов`язання на всю площу нерухомого майна за вказаною адресою, більшість якої використовується ним у господарській діяльності з друкування газет та виробництва металевих дверей та вікон. З огляду на викладене та посилаючись на позиції Верховного Суду й практику Європейського суду з прав людини, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.
Згідно змісту поданих відповідачем заяв по суті справи та усних пояснень у судовому засіданні, податковий орган просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю, одночасно вказуючи про законність оскаржуваних рішень. Відповідачем указано про не звільнення позивача від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо нежитлових приміщень за адресами: місто Чернівці, вулиця Заводська, будинок 37-Д, площею 340,60 кв.; місто Чернівці, вулиця Заводська, будинок 37-В, площею 1441,60 кв. м.; АДРЕСА_1 , площею 1665,10 кв. м.; податковий період 2024 рік, на підставі підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки недотримано усіх обов`язкових для цього умов. Зокрема, податковим органом зазначено, що основним видом економічної діяльності позивача є КВЕД 10.71 «Виробництво хліба та хлібобулочних виробів: виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання». Однак згідно з формою 20-ОПП пекарня фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто, оскільки діяльність за основним КВЕД 10.71 не здійснюється у будівлях промисловості за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , то така нерухомість підлягає оподаткуванню. Крім цього, відповідачем вказано про неподання позивачем документів на підтвердження здійснення підприємницької діяльності протягом звітного (податкового) періоду за КВЕД 18.11. «Друкування газет», 25.12. «Виробництво металевих дверей і вікон» та 10.71. «Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання» (основний вид діяльності) безпосередньо в нежитлових приміщеннях, загальними площами 1441,60 кв.м, 1665,10 кв.м, 340,60 кв.м, розташованих за адресами: АДРЕСА_4 . Також зазначено, що частина нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 285 кв.м. здається позивачем в оренду ТОВ «Спец-Автотехніка-М». Проте винятки з переліку об`єктів оподаткування, передбачені підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, стосуються будівель і споруд загалом, а не їхніх частин. На думку відповідача, суб`єкт господарювання, основна діяльність якого класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, при здійсненні ним операцій з надання в оренду частини будівлі промисловості, що перебуває в його власності та належить до групи «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, визначає податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за весь об`єкт нерухомості, а не за частину, яка здається в оренду, лізинг, позичку. Також відповідачем повідомлено, що з 25.02.2020 року ОСОБА_1 є засновником та керівником ТОВ «ВІНЛОК», яке зареєстроване за адресою: м. Чернівці, вул. Заводська, буд. 37-В.
У судовому засіданні 27.01.2026 року представники сторін, надавши пояснення в обґрунтування вимог позову та заперечень щодо нього, подали до суду заяви про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Так, згідно частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_5 .
В господарській діяльності він використовує такі КВЕД: Основний вид діяльності - 10.71. Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання; Додаткові види діяльності: 31.01. Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі; 31.02. Виробництво кухонних меблів; 31.09. Виробництво інших меблів; 10.72. Виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання; 16.23. Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 17.23. Виробництво паперових канцелярських виробів; 18.11. Друкування газет; 18.12. Друкування іншої продукції; 18.13. Виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг; 22.23. Виробництво будівельних виробів із пластмас; 22.29. Виробництво інших виробів із пластмас; 23.19. Виробництво й оброблення інших скляних виробів, у тому числі технічних; 25.11. Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; 25.12. Виробництво металевих дверей і вікон; 43.13. Розвідувальне буріння; 43.29. Інші будівельно-монтажні роботи; 43.32. Установлення столярних виробів; 46.36. Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами; 79.90. Надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність; 82.11. Надання комбінованих офісних адміністративних послуг; 82.30. Організування конгресів і торговельних виставок 85.60 Допоміжна діяльність у сфері освіти; 95.24. Ремонт меблів і домашнього начиння; 46.73. Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.90. Неспеціалізована оптова торгівля; 47.24. Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах; 56.10. Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 58.11. Видання книг; 58.12. Видання довідників і каталогів; 58.13. Видання газет; 58.14. Видання журналів і періодичних видань; 58.19. Інші види видавничої діяльності; 59.11. Виробництво кіно- та відеофільмів, телевізійних програм; 59.20. Видання звукозаписів; 60.10. Діяльність у сфері радіомовлення; 60.20. Діяльність у сфері телевізійного мовлення; 63.91. Діяльність інформаційних агентств; 70.22. Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 73.11. Рекламні агентства; 73.12. Посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації; 74.20. Діяльність у сфері фотографії; 74.30. Надання послуг перекладу; 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
У господарській діяльності позивач використовує, зокрема, такі об`єкти нерухомості, що перебувають у його власності згідно договорів дарування нежитлових будівель від 01.08.2016 року, купівлі-продажу виробничої будівлі від 21.02.2012 року: нежитлові будівлі загальною площею 1441,60 кв.м, що знаходяться в місті Чернівці на вулиці Заводській під номером 37-В - цех з виробництва металопластикових вікон та дверей літера М, літ. И; нежитлові будівлі загальною площею 1665,10 кв.м., що знаходяться в місті Чернівці на вулиці Заводській під номером 37-В, в тому числі цех металоконструкцій літ.А площею 197,70 кв.м., друкарня літ.Б площею 731,50 кв.м., кузня з добудовою літ.В площею 215,80, складські приміщення літ Е площею 520,10 кв.м.; виробнича будівля загальною площею 340,60 кв.м., що знаходиться в місті Чернівці на вулиці Заводській під номером 37-Д.
16.05.2025 року Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області прийнято податкові повідомлення-рішення №0177961-2412-2412-UA73060610000066784, №0177962-2412-2412-UA73060610000066784, №0177963-2412-2412-UA73060610000066784, якими ОСОБА_1 визначено суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податковий період 2024 рік, щодо:
- нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 340,60 кв.м. - податкове зобов`язання на суму 24182,60 грн (ППР №0177961-2412-2412-UA73060610000066784);
- нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1441,60 кв. м. - податкове зобов`язання на суму 102353,60 грн грн (ППР №0177962-2412-2412-UA73060610000066784);
- нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , площею 1665,10 кв. м - податкове зобов`язання на суму 118222,10 грн грн (ППР №0177963-2412-2412-UA73060610000066784).
Не погодившись з названими податковими повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Чернівецькій області із заявою про проведення звірки даних щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, від 01.08.2025 року №010825.
Листом Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 23.09.2025 року №16938/6/24-13-24-12 заявнику повідомлено про відсутність підстав для застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
ОСОБА_1 оскаржував указані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку.
За результатом розгляду його скарги ДПС України прийнято рішення від 24.10.2025 року №30821/6/99-00-06-01-02-06, яким ППР ГУ ДПС у Чернівецькій області від 16.05.2025 року №0177961-2412-2412-UA73060610000066784, №0177962-2412-2412-UA73060610000066784, №0177963-2412-2412-UA73060610000066784 залишено без задоволення, а скаргу – без змін.
За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.
Так, згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пунктів 7 – 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
З оскаржуваних рішень вбачається нарахування податковим органом позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (податковий період 2024 рік) щодо належних позивачу на праві власності нежитлових приміщень за адресами: місто Чернівці, вулиця Заводська, будинок 37-Д, площею 340,60 кв.м; місто Чернівці, вулиця Заводська, будинок 37-В, площею 1441,60 кв.м.; АДРЕСА_6 , площею 1665,10 кв.м. Однак позивач вказує, що ці будівлі промисловості не об`єктом оподаткування згідно підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України і у нього наявні підстави для звільнення від сплати податкових зобов`язань, нарахованих у сумах оскаржуваними рішеннями.
У зв`язку з цим суд звертає увагу на таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України у редакції на час виникнення спірних відносин).
Згідно з пунктом 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Пунктом 15.1 статті 15 ПК України передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Водночас підпунктом 266.2.2 пунктом 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Зокрема, згідно підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, з наведеного слідує, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає одночасну наявність таких умов: 1) будівля промисловості віднесена до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023; 2) така будівля промисловості використовується суб`єктом господарювання за призначенням у господарській діяльності; 3) основна діяльність суб`єкта господарювання класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010; 4) така будівля промисловості не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.
Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі №820/3556/17 сформував правовий висновок, відповідно до якого застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Крім цього, у вказаній постанові судом касаційної інстанції зазначено, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику. Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції. Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга. Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Враховуючи викладене, суд звертає увагу на те, що наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 року №3573 затверджено національний класифікатор НК 018:2023 "Класифікатор будівель і споруд", який є складовою частиною національної системи класифікації. 
Ідентифікатор НК 018:2023 - НКБС. НК 018:2023 розроблено на заміну ДК 018-2000 та гармонізовано з Класифікацією типів споруд Євростату (Classification of Types of Constructions - СС, 1998). У НК 018:2023 здійснено адаптацію категорій до норм чинного законодавства у сфері містобудування. Метою розроблення НК 018:2023 є гармонізація національної статистичної системи з європейськими нормами та стандартами відповідно до вимог статті 355 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони та забезпечення ефективного обміну даними між системою містобудівного кадастру та системою національної статистики. Методологічні основи, які покладені в основу НК 018:2023, ґрунтуються на відповідних правилах Класифікації типів споруд Євростату і повністю їм відповідають. За структурою, змістом категорій продукції, описом пояснень є національним аналогом СС, 1998.
Відповідно до змісту Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023 клас "Промислові та складські будівлі" (код 125) включає «Промислові будівлі» (код 1251): будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо.
На підставі наявних у справі матеріалів (договорів дарування нежитлових будівель від 01.08.2016 року, купівлі-продажу виробничої будівлі від 21.02.2012 року; Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна щодо суб`єкта №437729362 та №437726729 від 31.07.2025 року; заключень спеціаліста Чернівецької торгово-промислової палати від 15.04.2025 року №В-370/1, №В-370/2, №В-370/3) судом встановлено, що належні позивачу на праві власності нежитлові приміщення за адресами: місто Чернівці, вулиця Заводська, будинок 37-Д, площею 340,60 кв.м. – виробнича будівля; місто Чернівці, вулиця Заводська, будинок 37-В, площею 1441,60 кв. м. – цех з виробництва металопластикових вікон та дверей літера М, літ. И (перша черга); місто Чернівці, вулиця Заводська, будинок 37-В, площею 1665,10 кв.м. (друга черга) - цех металоконструкцій літ.А площею 197,70 кв.м., друкарня літ.Б площею 731,50 кв.м., кузня з добудовою літ.В площею 215,80, складські приміщення літ Е площею 520,10 кв.м., є будівлями промисловості, які віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023.
У ході судового розгляду справи відповідачем визнавалося те, що указані нежитлові приміщення є будівлями промисловості, які віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023.
Крім цього, у судовому засіданні 27.01.2026 року представниками відповідача, фактично, не заперечувалося те, що указані будівлі промисловості протягом 2024 року використовувалися позивачем як суб`єктом господарювання за призначенням у своїй господарській діяльності.
Вказане підтверджується і наявними у справі матеріалами. Зокрема:
1) наказом ФОП ОСОБА_1 від 01.02.2018 року №4 «Про розподіл виробничих приміщень», згідно якого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 використовується для основного виробництва, адміністративної діяльності та складування готової продукції, приміщення за адресою: АДРЕСА_1 використовується як склад-цех металу, де здійснюється лазерна порізка, гнуття металу, зберігання, обробка та підготовка металевих матеріалів для виробництва;
2) актом введення в експлуатацію основних засобів від 30.11.2021 року, згідно якого машину для лазерної різки Gweike LF3015LN-1500 Bm Raycus введено в експлуатацію за адресою: АДРЕСА_1 ;
3) договором постачання продукції №23/05/24 від 23.05.2024 року, укладеним між ФОП ОСОБА_1 (постачальник) та ТОВ «Будівельник 2020» (замовник), у якому адресою виробництва постачальника вказано: АДРЕСА_1 ;
4) договором постачання продукції №26/02 від 26.02.2024 року, укладеним між ФОП ОСОБА_1 (постачальник) та ПП «Реконструкція-2» (замовник), у якому адресою виробництва постачальника вказано: АДРЕСА_1 ;
5) договором №1004/24 на випуск друкованої продукції від 10.04.2024 року, укладеним між ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та ТОВ «Енселко Агро» (замовник), у якому адресою друкарні виконавця зазначено: АДРЕСА_1 .
Також з матеріалів справи вбачається отримання позивачем у 2024 році доходу від господарської діяльності із використанням будівель промисловості: друкування газет КВЕД 18.11 – 4101832,00 грн, виробництво металевих дверей та вікон КВЕД 25.12 – 3992806,00 грн, показники чого наведені у Декларації про майновий стан і доходи за 2024 рік (додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи).
Вказана обставина визнавалася представниками відповідача у судовому засіданні 27.01.2026 року.
Поряд з цим суд зазначає і те, що як основна діяльність суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 за КВЕД 10.71. «Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання», так і додаткова діяльність за КВЕД 18.11. «Друкування газет», КВЕД 25.12. «Виробництво металевих дверей і вікон» належать до секції «С» Структури класифікації видів економічної діяльності, передбаченої ДК 009:2010 (прийнято та надано чинності наказом Держспоживстандарту України 11.10.2010 №457).
Отже, фактично, діяльність позивача (основні і додаткові КВЕД) як суб`єкта господарювання класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.
Щодо цього відповідач указував, що основним видом економічної діяльності позивача є КВЕД 10.71. «Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання», однак, згідно з формою 20-ОПП пекарня позивача знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Комарова, буд. 1. Тобто, на думку податкового органу, оскільки діяльність за основним КВЕД 10.71 не здійснюється у будівлях промисловості за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , то така нерухомість підлягає оподаткуванню.
Утім, таку позицію відповідача суд оцінює критично, адже підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не містить вимоги, що тільки діяльність за одним основним КВЕД може бути підставою для застосування пільги. Норма вказує на належність діяльності суб`єкта господарювання до секцій B-F КВЕД ДК 009:2010, а не на її статус як «основної» саме у статистичному значенні. На переконання суду, податковий орган безпідставно пов`язує застосування пільги, встановленої для будівель промисловості, виключно з тим КВЕДом, який значиться як «основний».
При цьому суд звертає увагу і на те, що за 2024 рік позивачем задекларовано дохід від господарської діяльності за КВЕД 18.11.«Друкування газет» та за КВЕД 25.12. «Виробництво металевих дверей і вікон», які належать до секції «С» Структури класифікації видів економічної діяльності, передбаченої ДК 009:2010 (тобто, класифікуються у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, умова щодо чого наведена у підпункті «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України) і така діяльність, згідно наведених вище обставин, здійснювалася у нежитлових приміщеннях за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 . Водночас у ході судового розгляду справи відповідачем не було надано належних та достовірних доказів того, що господарську діяльність за КВЕД 18.11. «Друкування газет», КВЕД 25.12. «Виробництво металевих дверей і вікон» ФОП ОСОБА_1 у 2024 році здійснював в інших нежитлових приміщеннях.
Також, згідно обставин справи, приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 340,60 кв.м. – виробнича будівля, не здавалося позивачем в оренду, лізинг, позичку, що визнавалося податковим органом.
Отже, оскільки належне позивачу на праві власності нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 340,60 кв.м. – виробнича будівля, є будівлею промисловості, що віднесена до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, така будівля промисловості використовувалася позивачем-суб`єктом господарювання за призначенням у господарській діяльності, основна діяльність якого класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, і ця будівля промисловості не здавалася її власником в оренду, лізинг, позичку, то суд приходить до висновку, що вказана будівля промисловості не є об`єктом оподаткування згідно підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України. Відтак, відповідачем безпідставно визначено ФОП ОСОБА_1 суми податкових зобов`язань 24182,60 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податковий період 2024 рік, щодо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 340,60 кв.м. Тому, наявні підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 16.05.2025 року №0177961-2412-2412-UA73060610000066784.
Поряд з цим, згідно наявних у справі матеріалів (договору оренди нерухомого майна від 28.01.2022 року) та визнавалося її сторонами те, що ФОП ОСОБА_1 здається в оренду ТОВ «Спец-Автотехніка-М» частина приміщення за адресою: АДРЕСА_1 – площею 285 кв.м. При цьому позивач не заперечує свого обов`язку щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на частку нерухомого майна, що здається в оренду.
У зв`язку з цим, враховуючи наведені вище приписи підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, за змістом яких об`єктом оподаткування може бути як цілий об`єкт нежитлової нерухомості, так і його частка, а базою оподаткування - загальна площа об`єкта нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, та оскільки згідно підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга надається саме на будівлю, не передану в оренду, суд зауважує, що будівлі промисловості згідно підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно в тій частині площ, які не передані їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Аналогічної позиції в питанні оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, частки майна, яке здається його власником в оренду, притримується і Верховний Суд у постанові від 01.07.2025 року у справі №500/4204/24 зі схожих правовідносин. 
Відтак, суд відхиляє позицію відповідача, викладену у заявах по суті справи, щодо необхідності оподаткування усієї будівлі промисловості за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі здачею в оренду її частини площею 285 кв.м.
З огляду на викладене та зважаючи на те, що належні позивачу на праві власності нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (площею 1441,60 кв. м. – цех з виробництва металопластикових вікон та дверей літера М, літ. И (перша черга); площею 1665,10 кв.м. (друга черга) - цех металоконструкцій літ.А площею 197,70 кв.м., друкарня літ.Б площею 731,50 кв.м., кузня з добудовою літ.В площею 215,80, складські приміщення літ Е площею 520,10 кв.м.) є будівлями промисловості, що віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, такі будівлі промисловості використовувалася позивачем-суб`єктом господарювання за призначенням у господарській діяльності, основна діяльність якого класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, і ці будівлі промисловості площею 1441,60 кв.м. та 1665,10 кв.м. не здавалася повністю їх власником в оренду, лізинг, позичку, а здавалася в оренду лише частина площею 285 кв.м., то суд приходить до висновку, що вказані будівлі промисловості не є об`єктом оподаткування згідно підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, окрім площі, яка здається позивачем в оренду. Відтак, податковим органом в оскаржуваних рішеннях від 16.05.2025 року №0177962-2412-2412-UA73060610000066784 та №0177963-2412-2412-UA73060610000066784 неправомірно визначено позивачу суми податкових зобов`язань 102353,60 грн та 118222,10 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виходячи із усієї належної позивачу на праві власності площі нежитлової будівлі за адресою: місто Чернівці, вулиця Заводська, будинок 37-В.
Суд зауважує, що неправильність визначеної відповідачем суми податкових зобов`язань є правовою підставою для визнання необґрунтованими вказаних вище рішень.
У ході судового розгляду справи позивач не заперечував свого обов`язку щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на частку нерухомого майна, що здається в оренду за адресою: місто Чернівці, вулиця Заводська, будинок 37-В.
Між тим, варто зазначити, що суд не зобов`язаний самостійно здійснювати розрахунок сум податкових зобов`язань замість контролюючого органу, перебираючи таким чином його повноваження. Як указано у постанові Верховного Суду від 06.05.2022 року у справі №826/14188/16, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість акта індивідуальної дії, яке визнається протиправним та скасовується, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Отже, перевіряючи у цій справі оскаржувані позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при їх прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржувані рішення.
Тому, суд визнає протиправними та скасовує оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення від 16.05.2025 року №0177961-2412-2412-UA73060610000066784, №0177962-2412-2412-UA73060610000066784, №0177963-2412-2412-UA73060610000066784.
Щодо тверджень відповідача у відзиві про те, що з 25.02.2020 року ОСОБА_1 є засновником та керівником ТОВ «ВІНЛОК», яке зареєстроване за адресою: м. Чернівці, вул. Заводська, буд. 37-В, то такі оцінці не підлягають, оскільки не мають значення для правильного вирішення цієї справи.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно частин першої – третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість податковим органом не доведено обґрунтованості та законності оскаржуваних рішень.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно частин першої та сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявної у справі платіжної інструкції від 07.11.2025 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 2906,88 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.
Інших доказів (рахунків, квитанцій, платіжних інструкцій, актів виконаних робіт тощо) щодо понесення позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи, матеріали справи не містять.
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області відносно ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення від 16.05.2025 року №0177961-2412-2412-UA73060610000066784, №0177962-2412-2412- НОМЕР_1 та №0177963-2412-2412-UA73060610000066784.

Стягнути з Головного управління ДПС у Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору у розмірі 2906,88 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 02.02.2026 року.

Повне найменування учасників справи: позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ), відповідач – Головне управління ДПС у Чернівецькій області (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ЄДРПОУ 44057187).

Суддя О.П. Лелюк