П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/16055/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва Вікторія Анатоліївна 
Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю. 
26 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з наступними позовними вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Богунського ВДВС у м.Житомир Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо неналежного розгляду його заяви, зареєстрованої 11.06.2025 за вх.№12073, про повернення незаконно стягнутих коштів з пенсійного рахунку у виконавчому проваджені №77779129, за постановою про адміністративне правопорушення серії ЕАН №3939377 від 26.01.2025, яка не набрала законної сили;
- зобов`язати Богунський ВДВС у м.Житомир Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повторно розглянути його заяву зареєстровану 11.06.2025 за вх.№12073, про повернення стягнутих коштів з пенсійного рахунку у виконавчому проваджені №77779129, за постановою про адміністративне правопорушення серії ЕАН №3939377 від 26.01.2025, яка не набрала законної сили.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 10.04.2025 головним державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) Гордійчук Ольгою Володимирівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №77779129, з примусового виконання постанови №ЕНА 3939377 від 26.01.2025, виданої Відділом адміністративної практики Управління патрульної поліції в Житомирської області Департамент патрульної поліції Національної поліції України про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сфері безпеки дорожнього руху у справах про адміністративні правопорушення в сумі 3400,00 грн.
В подальшому, державним виконавцем 10.04.2025 винесено постанови про стягнення виконавчого збору з боржника у розмірі 340,00 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 200,00 грн.
Також 10.04.2025 головним державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) Гордійчук Ольгою Володимирівною у межах виконавчого провадження №77779129 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою постановлено накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, ОСОБА_1 .
Сторонами не заперечується, що з метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем направлено електронні запити в реєстраційні установи до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Територіального сервісного центру МВС та у банківські установи з метою отримання відомостей стосовно стану рахунків ОСОБА_2 та встановлено що на рахунках боржника достатньо коштів для виконання виконавчого документу.
Враховуючи вищевикладене, державним виконавцем направлено платіжну інструкцію для списання коштів в сумі 3940,00 грн з метою виконання виконавчого документа.
14.04.2025 на депозитний рахунок Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі надійшли кошти в сумі 3940,00 грн.
На підставі зазначеного, головним державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) Гордійчук Ольгою Володимирівною 14.04.2025 в межах виконавчого провадження №77779129 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".
11.06.2025 представник ОСОБА_1 звернувся до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) із заявою, в якій просив здійснити повернення безпідставно стягнутих з ОСОБА_1 грошових коштів у повному обсязі на його банківський рахунок, з якого кошти були стягнуті.
Листом від 11.06.2025 №79224 відповідач повідомив позивача про те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження зареєстроване в автоматизованій системі виконавчих проваджень за №77779129 в період 10.04.2025-14.04.2025, згідно постанови ЕНА№3939377 від 26.01.2025 виданої УПП в Житомирській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 3400 грн. У листі також зазначено, що у державного виконавця немає законних підстав для повернення коштів, стягнутих на підставі виконавчого документу з ОСОБА_1 , оскільки державний виконавець зобов`язаний з метою виконання вживати всі заходи примусового впливу на боржника, що передбачено законодавством, яке регулює процес примусового виконання рішень суду та рішень інших органів (посадових осіб) з метою повного та своєчасного виконання виконавчого документа, а саме постанова ЕHA№3939377 від 26.01.2025 виданої УПП в Житомирській області, а також в період виконання виконавчого провадження, жодних відомостей на адресу Відділу не надходило про скасування виконавчого документу, тому виконавчий документ підлягав виконанню та був виконаний. Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Отже, державним виконавцем вчинено всі дії в межах Закону України "Про виконавче провадження" та з огляду на вищезазначене, будь-які порушення з боку державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі не виявлені.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду заяви протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом для захисту прав.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частин 1-2 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, у тому числі, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно із приписами статті 26 Закону №1404-VIII:
- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини 1);
- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина 5);
- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина 6).
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
З матеріалів справи встановлено, що на виконанні Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) перебувало виконавче провадження №77779129 з примусового виконання постанови №ЕНА 3939377 від 26.01.2025, виданої Відділом адміністративної практики Управління патрульної поліції в Житомирської області Департамент патрульної поліції Національної поліції України про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сфері безпеки дорожнього руху у справах про адміністративні правопорушення в сумі 3400,00 грн.
В межах вищевказаного виконавчого провадження головним державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) Гордійчук Ольгою Володимирівною винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору з боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про закінчення виконавчого провадження, які є чинними та позивачем не оскаржуються.
Судом встановлено, що 11.06.2025 представник Савіна Андрія Сергійовича звернувся до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) із заявою, в якій просив здійснити повернення безпідставно стягнутих з ОСОБА_1 грошових коштів у повному обсязі на його банківський рахунок, з якого кошти були стягнуті.
Суд вірно зауважив, що процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, врегульована Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 787 у разі скасування у судовому порядку рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про накладання на платника грошового стягнення за адмінправопорушення та інших законів України (крім порушення податкових та митних правил), яке було перераховано до відповідного бюджету органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем у порядку виконавчого провадження за виконавчим документом, такі кошти повертаються платнику за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, на підставі поданої ним заяви.
Для цього платник подає заяву про повернення коштів з бюджету з номером відповідного судового рішення, копію відповідного судового рішення, засвідчену належним чином, та копію платіжної інструкції, згідно з якою органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем перераховано грошове стягнення за адміністративні правопорушення до бюджету, або відповідну інформацію, зазначену в такій платіжній інструкції.
Позивачем не надано доказів належного звернення позивача до відповідної установи з заявою та необхідним пакетом документів, визначеним Порядком № 787, для повернення коштів, стягнутих з нього у межах виконавчого провадження №77779129 з примусового виконання постанови №ЕНА 3939377 від 26.01.2025.
Крім того, суд вірно звернув увагу, що на момент звернення позивача до відповідача з заявою про повернення коштів від 11.06.2025 та на момент розгляду даної адміністративної справи судом, відмомості про скасування в судовому порядку постанови №ЕНА 3939377 від 26.01.2025 відсутні.
Разом з цим, судом першої інстанції встановлено, що за результатами розгляду заяви представника позивача стосовно повернення коштів по виконавчому провадженню №77779129, відповідач листом від 11.06.2025 №79224 повідомив заявника про те, що у державного виконавця немає законних підстав для повернення коштів, стягнутих на підставі виконавчого документу з ОСОБА_1 , оскільки державний виконавець зобов`язаний з метою виконання вживати всі заходи примусового впливу на боржника, що передбачено законодавством, яке регулює процес примусового виконання рішень суду та рішень інших органів (посадових осіб) з метою повного та своєчасного виконання виконавчого документа, а саме постанова ЕHA№3939377 від 26.01.2025, виданої УПП в Житомирській області, а також в період виконання виконавчого провадження, жодних відомостей на адресу Відділу не надходило про скасування виконавчого документу, тому виконавчий документ підлягав виконанню та був виконаний. Тобто відповідач своєчасно та в повному обсязі надав відповідь на заяву позивача.
Водночас, позивач у своїй позовній заяві та в ході судового розгляду не вказав в чому саме полягає "неналежність" розгляду відповідачем його заяви, не зазначив конкретні норми законодавства, які він порушив та яку протиправну бездіяльність допустив.
Той факт, що зміст відповіді, на думку позивача, не забезпечив поновлення його порушених прав, не свідчить про порушення відповідачем норм законодавства під час розгляду його заяви.
Суд першої інстанції вірно зауважив, що необхідною умовою для визнання недійсним (нечинним) рішення, дії/бездіяльності, крім їх невідповідності вимогам чинного законодавства, є з огляду на наведені положення статті 5 КАС України порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому самому Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (неюридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.
Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Тобто обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів саме цим відповідачем, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду. Таким чином, обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом. Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову.
Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч.5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Матохнюк Д.Б.    Граб Л.С.