Справа № 159/7424/25
Провадження № 2/159/359/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
30 січня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі
головуючого судді-      Смалюха Р.Я., 
за участю
секретаря судового засідання –    Клевецька О.М.,
позивач -       не з`явився,
відповідач -       не з`явився,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), від імені якого діє представник Михайлова Юлія Вікторівна (м. Київ, вул. Ж.Жабаєва, 7), до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі – позивач або АТ «Сенс Банк» або кредитор або позикодавець) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач або ОСОБА_1 або позичальник або боржник), в якому просить стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 501357214 від 09.09.2021 в сумі 41021,74 грн (далі – кредитний договір).
09.09.2021 року ОСОБА_1 (далі – Позичальник, Відповідач) через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернувся до АТ «Альфа-Банк» (далі – Банк) з метою отримання банківських послуг відповідно до Публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (архівна версія публічної пропозиції, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta umovi та є публічно доступною). 09.09.2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501357214 відповідач запропонував банку укласти угоду про надання споживчого кредиту. 09.09.2021 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501357214 Банк прийняв пропозицію Відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501357214 від 09.09.2021 року
Станом на дату звернення з позовом у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 41021,74 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 18663,81 грн, за процентами – 22357,93 грн.
Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.
Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати, проти прийняття заочного рішення не заперечував.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою суду від 12.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, ухвалено здійснювати подальший розгляд (формування та зберігання) справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.
Відповідно до відповіді підрозділу УДМС України у Волинській області від відповідача ОСОБА_1 знято з реєстрації 26.07.2023 за адресою: АДРЕСА_2 . 
Судові засідання у справі призначалися на 23.12.2025 та 23.01.2026.
У судове засідання учасники справи не прибули, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
До суду повернулися поштові відправлення, якими відповідач повісткою повідомлявся про розгляд справи 23.12.2025 та 23.01.226, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
У зв`язку з викладеним, суд здійснював виклик ОСОБА_1 шляхом розміщення оголошення в мережі Інтернет на сайті Судової влади України.
23.01.2026 у судове засідання сторони не прибули. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання.
У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи.
Зважаючи на зазначені обставини, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд постановив здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на основі наявних у справі доказів. Це зумовлено тим, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явився без пояснення причин та не подав відзиву, позивач просить задовольнити позов.
У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи суд встановив такі обставини.
09.09.2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501357214 Відповідач запропонував Банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту (далі – Угода). Відповідно до розділу 1 якої сума кредиту – 21000,00 грн, процентна ставка - 45% річних, строк кредитування - 30 місяців. У п. 3 зазначено, що кредит видається для власних потреб, його розмір 21000,00 грн, спосіб видачі – перерахування на рахунок відкритий в АТ «Альфа-Банк».
09.09.2021 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501357214 Банк прийняв пропозицію Відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501357214 від 09.09.2021 року. Відповідно до розділу 1 якої сума кредиту – 21000,00 грн, процентна ставка - 45% річних, строк кредитування - 30 місяців. У п. 3 зазначено, що кредит видається для власних потреб, його розмір 21000,00 грн, спосіб видачі – перерахування на рахунок відкритий в АТ «Альфа-Банк».
У Додатку № 1 до кредитного договору сторони узгодили графік платежів відповідно до якого відповідач зобов`язаний був здійснити 30 платежів по 1177,85 грн (ануїтетні платежі), загальна сума процентів за користування кредитом складає 35334,97 грн, а за тілом кредиту – 14334,90 грн.
У паспорті споживчого кредиту від 09.09.2021 зазначені умови аналогічні за змістом тим, які зазначені в Оферті та Акцепті про надання споживчого кредиту №0501357214.
Довідкою АТ «Сенс Банк» підтверджується, що укладення підписання кредитного договору № 501357214 про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», позичальником здійснено ОТП-паролем – аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (комбінація цифр у вигляді смс коду).

Меморіальним ордером № 535729862 від 09.09.2021 та банківською випискою з банківського рахунку ОСОБА_1 підтверджується перерахування позивачем відповідачу кредитних коштів за кредитним договором №501357214 від 09.09.2021 та отримання їх відповідачем.

Розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 04.04.2025 стверджується, що у відповідача наявна кредитна заборгованість в розмірі 41021,74 грн з яких 18663,81 грн боргу за тілом кредиту та 22357,93 грн. Також з розрахунку видно, що відповідач частково здійснював погашення кредиту в розмірі: 1372,00 грн – 04.10.2021, 1225,00 грн – 04.11.2025, 1175,00 грн – 07.12.2021, 1151,00 грн – 30.12.2021, 1164,07 – 24.01.2022. 

11.04.2025 АТ «Сенс Банк» направив ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень за кредитним договором у якій повідомив його про кредитну заборгованість в розмірі 41021,74 грн станом а 24.03.2025 та просив погасити її упродовж 30 днів.

Відповідно до п. 1.2 статуту АТ «Сенс Банк», затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022, банк створений у формі акціонерного товариства та є правонаступником усіх прав і зобов`язань Акціонерного товариства «Альфа-Банк», всього майна, прав і зобов`язань Акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання умов кредитного договору.
Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Згідно положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19. 
Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України"Про електронні документи та електронний документообіг"та"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір № 501357214 від 09.09.2021, у вигляді оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501357214 акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501357214 та Додатку №1 до кредитного договору, підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Зазначеним вище меморіальним ордером від 09.09.2021 та банківською випискою з банківського рахунку позичальника стверджується перерахування та отримання відповідачем 21000,00 грн кредитних коштів 09.09.2021.
Відповідно до умов кредитного договору строк кредитування складає 30 місяців і закінчився 09.03.2024.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як видно з розрахунку заборгованості позичальник частково сплачував за кредитним договором: 1372,00 грн – 04.10.2021, 1225,00 грн – 04.11.2025, 1175,00 грн – 07.12.2021, 1151,00 грн – 30.12.2021, 1164,07 – 24.01.2022. 
Доказів того, що відповідач сплатив кредитну заборгованість у більшому розмірі, матеріали справи не містять.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення суми кредиту є правомірною в розмірі 18663,81 грн, а вимога про стягнення процентів є правомірною в розмірі 22357,93 грн.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача 41021,74 грн з яких: 18663,81 грн суми виданого кредиту та 22357,93 грн суми нарахованих процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач сплатив судовий збір в мінімальному його розмірі – 2422,40 грн, то його належить стягнути з відповідача в повному обсязі, не залежно від розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №501357214 від 09.09.2021 у розмірі 41921,74 грн з яких:
- 18663,81 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту;
- 22357,93 грн простроченої заборгованості за процентами.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк»судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Копію рішення направити сторонам у справі.
Заочне рішення може бути переглянуте Ковельським міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. 
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:
Позивач – Акціонерне товариство «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100; ЄДРПОУ 23494714)
Відповідач - ОСОБА_1 (остання відома адреса реєстрації – АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Повне судове рішення складене 30.01.2026.

Головуючий: 	Р. Я. СМАЛЮХ