ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/9663/25
категорія 111031101

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень, 

установив:
У квітні 2025 року ОСОБА_2 (далі – позивач, ОСОБА_2 ) через систему «Електронний суд» звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Житомирській області) від 15 жовтня 2024 року №1099350-2411-0616-UA18060170000069581 та від 02 травня 2024 №0409574-2411-0616-UA18060170000069581. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення – рішення є протиправними та такими, що підлягає скасуванню, оскільки, на його переконання, згідно положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єкт нерухомості, який перебуває у його власності, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Наголошує, що:
1) основним видом діяльності є відновлення відсортованих відходів;
2) будівля, що визначена відповідачем як об`єкт оподаткування, використовуються у його діяльності.
Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов. Застережено, що питання дотримання строку звернення до суду в частині оскарження податкового повідомлення – рішення від 02 травня 2024 року №0409574-2411-0616-UA1806017000006958 буде вирішено після надання відповідачем доказів направлення такого.
13 травня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що оскаржені рішення винесені у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем не надано доказів, що об`єкт нерухомості використовується у господарській діяльності позивача. Також позивач не зверталась до податкового органу з метою проведення звірки даних щодо об`єктів нежитлової нерухомості. 
Ухвалою суду від 19 червня 2025 року з метою повного та об`єктивного вирішення справи витребуваного у ГУ ДПС у Житомирській області форму 20-ОПП “Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність” (у випадку її подання), подану ОСОБА_1 або письмові пояснення про відсутність такої та запропоновано позивачу надати суду належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують використання приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 213,50 кв.м, за цільовим призначення (зокрема, але на виключно технічний паспорт на приміщення), а також докази здійснення ним господарської діяльності (зокрема, але не виключно, фото обладнання та виробів, а також копії видаткових накладних).
На виконання вимог ухвали відповідач подав форму 20-ОПП від 15 грудня 2022 року, а позивач первинні документи, що підтверджують здійснення господарської діяльності у вигляді поставки макулатури. 
Ухвалою суду від 21 січ 2025 року поновлено провадження у справі.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що ОСОБА_1 реєстрований суб`єктом господарської діяльності з 02 листопада 2007 року, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серія Б №628989, що міститься у матеріалах справи.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 березня 20219 року, ОСОБА_1 , згідно рішення Овруцького районного суду Житомирської області у справі №286/1999/18, на праві власності належить 1/1 нежитлового приміщення, адмінбудинок – сарай, загальною площею 213,5 кв.м, розташований в АДРЕСА_1 .
02 травня 2024 року ГУ ДПС у Житомирській області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України прийняте податкове повідомлення – рішення №0409574-2411-0616-UA18060170000069581 та 15 жовтня 2025 року №1099350-2411-0616-UA18060170000069581, якими визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 та 2022 роки у розмірі 4291,35 грн та 4163,25 грн, відповідно.
Уважаючи такі рішення протиправними, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.
Згідно інформації, яка міститься у електронному кабінеті платника ОСОБА_2 зазначені податкові повідомлення – рішення вручені позивачу 31 жовтня 2024 року.
Доказів на підтвердження направлення позивачу податкового повідомлення – рішення від 02 травня 2024 року №0409574-2411-0616-UA18060170000069581 іншим поштовим відправленням, ніж те, в якому направлене податкове повідомлення – рішення від 15 жовтня 2025 року №1099350-2411-0616-UA18060170000069581, відповідач на вимогу ухвали суду не надав.
Згідно правового висновку, викладеного у пункті 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 липня 2025 року у справі №500/2276/24, строк оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку становить 6 місяців (частина 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно зазначеної правової норми такий строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем дотриманий строк звернення до суду, ураховуючи отримання позивачем оскаржуваним податкових повідомлень – рішень 31 жовтня 2024 року та подання розглядуваного позову до суду 03 квітня 2025 року.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства Податковий кодекс України (далі – ПК України).
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16 січня 2020 року № 466-ІХ внесені зміни до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, відповідно до яких: не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до ДК 009:2010 економічна діяльність – процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції. Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва – це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво». Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.
Таким чином, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №580/10424/21 та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, до групи 125 «Будівлі промислові та склади» віднесено клас 1251 – «Будівлі промисловості», що включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням (підкласи 1251.1-1251.9); та клас 1252 – «Резервуари, силоси та склади», що включає резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших сипких мас, холодильники та спеціальні склади. Цей клас включає також складські майданчики (підкласи 1252.1-1252.9). 
Фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості обчислюється на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному вказаним Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, із використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення.
Як убачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 березня 20219 року, ОСОБА_1 , згідно рішення Овруцького районного суду Житомирської області у справі №286/1999/18, на праві власності належить 1/1 нежитлового приміщення, адмінбудинок – сарай.
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04 листопада 2024 року земельна ділянка кадастровий номер 1824210100:01:005:0374 за адресою АДРЕСА_1 належить до категорії земель – землі житлової та громадської забудови.
Надаючи правову оцінку доводам сторін щодо використання об`єктів нерухомості за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), суд зауважує на таке.
Абзацом 4 підпункту 63.3 статті 63 ПК України закріплено, що платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Згідно абзацу 3 цього підпункту об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. 
Приміщення, земля або машина є об`єктами оподаткування, про які потрібно повідомляти контролюючі органи незалежно від того чи вони є власністю підприємства, чи використовуються на умовах оренди. Звітуючи про ці об`єкти, платники податків мають подавати форму 20-ОПП «Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність» (далі – Повідомлення за формою № 20-ОПП). 
Відповідно до пункту 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за №1562/20300 з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Прядок №1588), Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.
Пунктом 8.5 Порядку №1588 закріплено, що у разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування, платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою №20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни, в такому самому порядку та строки, як і при реєстрації, створенні чи відкритті об`єкта оподаткування.
Графа 3 «Тип об`єкта оподаткування», згідно додатка до повідомлення за формою 20-ОПП «Пам`ятка для заповнення розділу 3 Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність», заповнюється відповідно до рекомендованого довідника типів об`єктів оподаткування, що оприлюднений на офіційному веб-сайті Центрального контролюючого органу та розміщений на інформаційних стендах у контролюючих органах.
Згідно довідника та інформації, наведеній позивачем у Повідомленні форми №20-ОПП тип об`єкта визначений за №42 – «адміністрація».
Отже ні витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ні витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, ні Повідомлення по формі №20-ОПП не підтверджують належність будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 до будівель промисловості.
Доказів, які б підтвердили таку інформацію позивач суду не надав. Надані позивачем докази на підтвердження використання будівлі у господарській діяльності, яка класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та відсутність доказів на підтвердження того, що така будівля здається їх власником в оренду, лізинг, позичку, не спростовують попереднього висновку, а саме відсутність такої ознаки як належність будівлі до будівель промисловості.
Подібна правова позиція викладена у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі №580/11607/24.
Покликання позивача на судові рішення у справі №240/18182/21 суд до уваги не приймає, з огляду на таке.
Відповідно до приписів частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Наведена правова норма передбачає, що саме обставини, а не висновки суду, зроблені за результатами розгляду конкретної справи. Виключення щодо цього згідно приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України становлять тільки висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені в його постановах.
Такий висновок суду узгоджується з нормою права, закріпленою у частині 7 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Підсумовуючи зазначене, суд приходить до висновку, що правові підстави для застосування пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, для об`єкта нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, відсутні, оскільки позивачем не надано доказів того, що такий належить до будівель промисловості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що діяв в межах повноважень та в спосіб, передбачений законом, а тому позов не підлягає задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись положеннями статей 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

21.01.26