Справа № 298/72/26 
Номер провадження 3/298/47/26 

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 січня 2026 року с-ще Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Зизич В.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м.Рівне, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого заступником директора ТОВ «Сервіс будтранс», за вчинення правопорушенн передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №000216Е від 6 січня 2026 року, 6 січня 2026 року о 19.20 год. на околиці населеного пункту Жорнава Ужгородського району Закарпатської області, на відстані 5300 метрів до лінії державного кордону на напрямку 32 прикордонного знаку Словацької Республіки було виявлено та затримано в межах контрольованого прикордонного району гр.України ОСОБА_1 в складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 під час спроби незаконного перетину державного кордону України в Словацьку Республіку, поза пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991 р., чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. 
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом надсилання SMS-повідомлення згідно поданої ним заяви на отримання електронних повісток.
Суд зауважує, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №000216Е від 6 січня 2026 року, складеному стосовно ОСОБА_1 , міститься підпис останнього про ознайомлення з тим, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Великоберезнянському районному суді. 
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.14) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, знаючи, що в провадженні суду знаходиться відповідна справа, про що свідчать наведені вище обставини.
За таких обставин, неявка особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, на судовий розгляд справи являється її волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав.
Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Від ОСОБА_1 клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
За змістом ст.268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 204-1 КУпАП, не є обов`язковою.
За таких обставин, суд у відповідності до вимог ст.268 КУпАП вважає, що дану справу може бути розглянуто.
27 січня 2026 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання захисника ОСОБА_1 – адвоката Галайського О.В. про його участь у судовому засіданні з розгляду даної справи в режимі відеоконференції. Постановою суду від 28 січня 2026 року таке клопотання було задоволено.
29 січня 2026 року через систему «Електронний суд» від захисника ОСОБА_1 – адвоката Галайського О.В. надійшли заперечення на протокол, в яких він просить провадження в справі №298/72/26 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.204-1 КУпАП закрити з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування захисник зазначив, що ОСОБА_1 не погоджується з складеним відносно нього протоколом та вважає, що відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності. Жодного правопорушення ОСОБА_1 не вчиняв, як і не вчиняв спроб перетину державного кордону, та у нього був відсутній такий намір. Зазначив, що ОСОБА_1 разом з трьома друзями перебував у щорічній відпустці на території Закарпатської області у с.Ставне, де розташований сімейний будинок, що підтверджує законність і побутовий характер його перебування у даній місцевості. Факт перебування у відпустці підтверджується відповідними наказами про відпустку, а належність нерухомого майна – свідоцтвом про народження ОСОБА_1 та витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно. На території Закарпатської області ОСОБА_1 перебував з 03.01.2026 по 06.01.2026 ОСОБА_1 разом із друзями вчергове здійснили поїздку на гірськолижний курорт «Красія», та на зворотному шляху додому були зупинені на блокпості Жорнава та отримали звинувачення у спробі перетину державного кордону. Звертає увагу, що рух здійснювався у зворотному напрямку, дану ділянку дороги і цей же блокпост вони проїжджали неодноразово напередодні та зокрема в першій половині дня в напрямку від дому без будь-яких зауважень та затримань, що виключає будь-який намір чи спробу незаконного перетину державного кордону.
Посилається, що ОСОБА_1 є працевлаштованим, перебуває на військовому обліку та має чинне бронювання від мобілізації відповідно до вимог законодавства України, що підтверджується витягом з системи Резерв+. ОСОБА_1 здійснював рух транспортним засобом по дорозі загального користування. ОСОБА_1 , не вчиняв жодних дій, які б полягали у руху в напрямку кордону, оминанні населених пунктів, пунктів пропуску та працівників прикордонної служби, підробки чи приховування документів, тощо. Опору працівникам прикордонної служби не чинив.
До заперечень долучив: копію Наказу №4-к про надання щорічної основної відпустки директору від 30.12.2025; копію Наказу №1-к про надання відпустки без збереження заробітної плати від 01.01.2026; копію актового запису про народження; копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №167949290; копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №167945500; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; копію військово-облікового документа (витяг з Резерв+); викопіювання меж прикордонної смуги.

Відповідно до Акту, складеного в.о. керівника апарату суду ОСОБА_3 , секретарем судового засідання Мельник В.В., головним спеціалістом з ІТ-технологій ОСОБА_4 розгляд справи №298/72/26, призначений на 09.10 год. 30 січня 2026 року в режимі відеоконференції неможливо провести через технічні причини, пов`язані з комунікаційною платформою EASYCON.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків.
Згідно зі статтями 245, 252 КУпАП завданнями провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вирішуючи питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винен ОСОБА_1 у вчиненні такого і чи підлягає він адміністративній відповідальності, суддя виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Адміністративним правопорушенням (проступком), згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.
За протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкриміновано вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Положеннями ч.2 ст.204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Перетинання державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон може означати, що особа перетнула державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.
Відповідно спроба перетнути кордон поза пунктами пропуску через державний кордон означає певні умисні дії особи спрямовані на те, щоб перетнути державний кордон: поза місцем розташування пункту пропуску; поза місцем, визначеним у пункті пропуску для безпосереднього перетинання державного кордону; хоча і в зазначеному місці, але в час, коли пункт пропуску не функціонував.
Положеннями КУпАП визначено, що склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.
Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, з дотриманням прав та свобод осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності.
Судом констатується, що зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає вищенаведеним вимогам, оскільки в ньому не наведено суті адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, в даному випадку - диспозиції ч.2 ст.204-1 КУпАП, зазначена в протоколі щодо ОСОБА_1 суть адміністративного правопорушення не відповідає кваліфікації адміністративного правопорушення, суть проступку повинна бути викладена таким чином, щоб було зрозуміло, де та за яких обставин такий був вчинений, в яких саме діях або бездіяльності відобразився. Опис суті правопорушення має відповідати диспозиції правової норми, яка передбачає відповідальність за вказане правопорушення, дані про подію правопорушення мають бути конкретизовані.
Інкримінуючи ОСОБА_1 вчинення правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП, уповноважена на складання протоколу посадова особа не зазначила в чому саме полягає суть вчиненого ним правопорушення, не зазначено які саме дії здійснював останній, не вказано жодної дії, вчиненої ОСОБА_1 , яка б відповідала об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ст.204-1 КУпАП.
Крім цього, з наявних у матеріалах справи письмових пояснень, долучених його захисником заперечень на протокол та наданих доказів, судом встановлено, що ОСОБА_1 прибув у Закарпатську область з метою відпочинку на гірськолижному курорті під час перебування у відпустці.
З метою доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, посадовою особою до протоколу про адміністративне правопорушення долучено протокол про адміністративне затримання; протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 6 січня 2026 року; копію паспорта громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_1 ; письмові пояснення ОСОБА_1 від 6 січня 2026 року 9в яких він заперечує свою вину); заяву ОСОБА_1 від 06.01.2026, в якій він зазначив, що не потребує послуг адвоката з центру безоплатної вторинної правової допомоги; схему затримання, що «поза розумним сумнівом» не доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Матеріали справи не містять належних даних щодо умисних дій ОСОБА_1 спрямованих на здійснення спроби перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску в складі групи осіб.
Перебування ОСОБА_1 у контрольованому прикордонному районі без надання належних та допустимих доказів, не може свідчити про те, що він намагався незаконно перетнути державний кордон України. Сам по собі факт присутності особи у населеному пункті поряд із державним кордоном, не доводить умислу цієї особи на незаконний перетин кордону і факт спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.
Доказів про те, що ОСОБА_1 рухався в напрямку державного кордону, оминаючи населені пункти, що давало б підстави стверджувати, що він мав намір уникнути зустрічі із працівниками прикордонної служби, і таким чином незаконно перетнути кордон, матеріали справи не містять. Працівниками прикордонної служби не долучено до матеріалів справи ні фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 . 
Крім того, при затриманні ОСОБА_1 у нього не було виявлено предметів, що могли б прямо чи опосередковано вказувати на намір незаконного перетину кордону (паспорт громадянина України для виїзду за кордон; готівкові кошти в іноземній валюті; спорядження для проходження гірським маршрутом, гідрокостюм тощо), від працівників Державної прикордонної служби не тікав.
Доказів, які б беззаперечно вказували на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення матеріали справи не містять.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.
Частина 2 статті 251 КУпАП закріплює обов`язок осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, збирати докази.
Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.
Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оцінюючи надані докази в їх сукупності в частині названого обвинувачення, суддя приходить висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, а тому, беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений в ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вина особи не була доведена належними доказами, поза розумним сумнівом, суд у даній справі дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, відтак провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі суд також зазначає, що відповідно до положень КУпАП вжиття заходів зі встановлення осіб, які вчинили адміністративні правопорушення цієї категорії, складання протоколів про адміністративні правопорушення; з`ясування обставин, за яких вчинено правопорушення, вилучення речей та документів, покладається на посадових осіб органів Державної прикордонної служби України (п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП); відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і що саме на відповідних посадових осіб органів Державної прикордонної служби України покладено доведення винуватості особи у вчиненні цього правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів, і вважає, що можливості усунення вищевказаних порушень нормативно-правових актів при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення вичерпані.
Керуючись ч.2 ст.204-1, п. 1 ч. 1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Зизич В.В.