СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року                 м. Харків                     Справа № 905/245/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В., суддя  Мартюхіна Н.О.
за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області  (вх.№2117 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 25.09.2025 (прийняту у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Зекуновим Е.В., ухвалу складено та підписано 25.09.2025) у справі №905/245/23
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківмістдорбуд", м.Харків,
до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області, м.Краматорськ, Донецька область,
про стягнення 8332931,64 гривень,
ВСТАНОВИВ:
17.09.2025 до місцевого господарського суду надійшла скарга Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області, м.Краматорськ, Донецька область (далі - Служба) від 12.09.2025 №013-873 (вх. № 5906/25) на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Скарга обґрунтована, зокрема, тим, що заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцовим Олександром Вікторовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2025 (ВП № 78984112) неправомірно та передчасно, оскільки державним виконавцем в порушення вимог Бюджетного кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження" не враховано те, що Служба є державною неприбутковою організацією (установою) та одержувачем бюджетних коштів; погашення заборгованості за рішенням суду по справі № 905/245/23 може здійснюватися виключно в рамках відповідної бюджетної програми, що затверджується Кабінетом Міністрів України, та повинно виконуватися виключно через рахунки, відкриті Службою у відповідних органах казначейської служби, що передбачене діючим законодавством; сума коштів за вказаним рішенням суду може бути примусово стягнута з відповідача виключно органами державної казначейської служби. 
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.09.2025 у справі №905/245/23 постановлено у задоволенні скарги Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області на дії Заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – відмовити повністю.
Вказана ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що:
- Служба не є бюджетною установою у розумінні статті 2 Бюджетного кодексу України, оскільки не утримується повністю за рахунок коштів державного чи місцевого бюджету, а має статус одержувача бюджетних коштів (п. 38 ст. 2 БК України), відтак на Службу не поширюється спеціальний порядок виконання судових рішень, встановлений для стягнення коштів з державних органів, бюджетів або бюджетних установ (пп. 1 п. 9 розділу VI БК України, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження");
- щодо компетенції органів Казначейства у виконанні рішень про стягнення коштів, передбаченої положеннями Бюджетного кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження" та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок №845) суд дійшов висновку, що виконання рішення органами Казначейства є виключним і обов`язковим щодо коштів державного та місцевих бюджетів, державних органів та бюджетних установ, а застосування загального порядку виконавчого провадження не допускається, тоді як щодо одержувачів бюджетних коштів - є правомочним, але не виключним, залишаючи за стягувачем вибір способу примусового виконання рішення через органи Казначейства або в загальному порядку через службу державних виконавців;
- Службою не доведено належними та допустимими доказами ні статусу бюджетної установи, ні факту її виключного утримання за рахунок коштів державного чи місцевого бюджету, ні належності стягнутих коштів до державного чи місцевих бюджетів. Відтак рішення за наказом Господарського суду Донецької області від 01.04.2024 у справі № 905/245/23 підлягало виконанню у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", а не виключно у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845;
- навіть за відсутності бюджетного фінансування, а також у випадку невиконання державними органами процедур фінансування погашення боргу, встановленого рішенням суду, Служба як замовник за договором та відповідач у справі №905/245/23 зобов`язана виконати судове рішення у повному обсязі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що діями державного виконавця, на які посилається Служба у скарзі, її права не порушені, а оскаржувані рішення державного виконавця прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, з використанням наданих повноважень саме з тією метою, з якою вони були надані, обґрунтовано та з дотриманням принципу рівності всіх учасників правовідносин перед законом.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 25.09.2025 у справі № 905/245/23;
Ухвалити нове судове рішення, яким:
- визнати дії державного виконавця - Заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцова Олександра Вікторовича, направлені на списання грошових коштів по постанові про відкриття виконавчого провадження ВІ № 78984112 від 02.09.2025 неправомірними, такими, що порушують права, свободи та інтереси Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області.
- визнати недійсними постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2025, постанову про стягнення виконавчого збору від 02.09.2025, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.09.2025, постанову про арешт майна боржника від 09.08.2025, що були винесені державним виконавцем Заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцовим Олександром Вікторовичем в межах виконавчого провадження ВП № 78984112.
- зобов`язати державного виконавця - Заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцова Олександра Вікторовича скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2025, постанову про стягнення виконавчого збору від 02.09.2025, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.09.2025, постанову про арешт майна боржника від 09.08.2025, що були винесені державним виконавцем Заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцовим Олександром Вікторовичем в межах виконавчого провадження ВП №78984112, як незаконні.
- зобов`язати державного виконавця - Заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцова Олександра Вікторовича поновити порушене право Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області, а саме повернути на розрахункові рахунки Служби незаконно списані грошові кошти у розмірі 845792,56 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на особливості щодо виконання судового рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів та зазначає, що Служба є державною неприбутковою організацією (установою) та одержувачем бюджетних коштів. Вважає, що дії державного виконавця були передчасні та незаконні з огляду на таке:
- ТОВ "Харківмістдорбуд", попередньо не зверталась до органів Казначейства з відповідним виконавчим документом (наказом) по справі №905/245/23, як це передбачено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845;
- частиною другою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів;
- відповідно до частини першої ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу;
- будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України;
- відповідно до частини першої статті 25 БК України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду;
- з цих підстав вважає, що рішення державного виконавця, а саме - постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2025 (ВП №78984112) є неправомірною, необґрунтованою та передчасною;
- на думку боржника, судом першої інстанції не надано належним чином правову оцінку вказаним обставинам та доказам, що стало причиною ухвалення необґрунтованого судового рішення, яке підлягає скасуванню.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області (вх.№2117 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 25.09.2025 у справі №905/245/23; призначено справу до розгляду на 27 листопада 2025 року о 12:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду, про що повідомлено учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу – до 10.11.2025, з доказами їх надсилання учасникам справи, для подання заяв, клопотань, тощо – до 10.11.2025. 
10.11.2025 до суду апеляційної інстанції через підсистему "Електронний суд" від державного виконавця Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцова Олександра Вікторовича надійшли заперечення (пояснення) на апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області (вх. № 13055), в яких заявник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області, а ухвалу Господарського суду Донецької області від 25.09.2025 у справі №905/245/23 залишити без змін. В обґрунтування своєї правої позиції посилається, зокрема, на те, що скаржником не доведено, що Служба є бюджетною установою, а тому суд дійшов висновку, що діями державного виконавця, на які посилається Служба у скарзі, її права не порушені, а оскаржувані рішення державного виконавця прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.  Тобто, законні підстави для невинесення оскаржуваних постанов та нестягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження відсутні.
24.11.2025 до суду через підсистему "Електронний суд" від Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка підписана Мендрухом Олексієм Миколайовичем (вх.№ 13618) та 26.11.2025 клопотання про долучення доказів (вх.№ 13697).
Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025 у зв`язку з відпусткою судді Крестьянінова О.О., який входив до складу колегії суддів, для розгляду справи №905/245/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 повернуто заяву Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області (вх.№ 13618 від 24.11.2025) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції  без розгляду у справі №905/245/23. Вказана ухвала мотивована тим, що в матеріалах справи №905/245/23 відсутні та до заяви не надані належним чином засвідчені документи на підтвердження наявності у Мендруха Олексія Миколайовича права діяти від імені Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), в порядку самопредставництва; дана справа не є малозначною справою, в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, і Мендрухом Олексієм Миколайовичем не додано доказів, що він є адвокатом, а тому, довіреність б/н від 28.09.2023, сформована у підсистемі "Електронний суд", яка додана до заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, не може бути документом, що підтверджує його повноваження на представництво інтересів відповідача в суді.
Представники учасників справи у судове засідання 27.11.2025 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені відповідною ухвалою суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, сформованими в програмі Діловодство спеціалізованого суду, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Отже, під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 2 статті 273 цього Кодексу.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах 19.03.2024 у справі № 910/3016/23, від 08.11.2023 у справі № 922/854/23, від 01.12.2022 у справі № 910/14025/20 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Як зазначено вище, ухвалою апеляційного господарського суду від 26.11.2025 повернуто заяву Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області (вх.№ 13618 від 24.11.2025) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції без розгляду з підстав ненадання доказів на підтвердження наявності повноважень заявника на представництво інтересів відповідача (скаржника) в суді.
Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Колегія суддів враховує, що правову позицію скаржника викладено у скарзі та інших заявах по суті в суді першої інстанції, а також в апеляційній скарзі, явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, усі доводи і вимоги учасники справи можуть викласти і подати суду письмово, тоді як судом не встановлено обставин, що унеможливлюють розгляд судом апеляційної інстанції апеляційної скарги за відсутності представника апелянта. 
За таких обставин, оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 06.11.2023 у справі №905/245/23 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківмістдорбуд" до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області про стягнення 8332931,64 грн задоволено. Стягнуто зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області (код ЄДРПОУ 25946285) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківмістдорбуд" (код ЄДРПОУ 42281300) заборгованість в сумі 8332931,64грн, судовий збір в сумі 124993,98грн.
Висновки суду першої інстанції мотивовані тим, що позивач виконав ремонтні роботи у грудні 2021 року, своєчасно та належним чином повідомив відповідача про це, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції відповідача на листі від 27.12.2021, однак, відповідач в порушення умов договору та положень ст. 853, 882 ЦК України не виконав обов`язку щодо прийняття цих робіт, надання мотивованої відмови від підписання актів та довідок, оплати цих робіт, тому виконані у грудні 2021 року ремонтні роботи вважаються прийнятими та підлягають оплаті.
Вказане рішення суду залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 та постановою Верховного Суду від 06.06.2024.
Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, зокрема, таке.
10.02.2021 між Службою автомобільних доріг у Донецькій області (після перейменування - Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області) (далі – замовник, відповідач, боржник) та ТОВ "Харківмістдорбуд" (далі – підрядник, позивач, стягувач) укладено договір підряду №2-8, за умовами якого підрядник взяв на себе зобов`язання своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи "ДСТУ БД.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва" ГБН Г.1-218-182:2011 "Ремонт автомобільних доріг загального користування. Види ремонтів та перелік робіт" Капітальний ремонт мосту на км 94+367 автомобільної дороги загального користування державного значення Н-32 Покровськ - Бахмут - Михайлівка" (надалі – об`єкт), відповідно до затвердженої проектної документації та в обумовлений цим договором термін. ДК 021:2015 - 45221000-2 - Будівництво мостів і тунелів, шахт і метрополітенів. Замовник зобов`язується прийняти та оплатити вартість виконаних робіт в межах бюджетного зобов`язання за наявності відповідних бюджетних асигнувань (п.п. 1.1 - 1.3 договору).
У пункті 2.1 договору сторонами погоджено ціна договору, яка складає 41390000,00грн, у т.ч. ПДВ 6898333,33грн. Оплата здійснюється: 2021 рік - 29657128,00грн за рахунок коштів державного бюджету на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 №122 (зі змінами), спеціальний фонд (КПКВК 3111020, КЕКВ 3210); 2022 рік - 11732872,00грн за рахунок бюджетних коштів.
Відповідно до пункту 12.3 договору, оплата виконаних робіт проводиться поетапно проміжними платежами в міру виконання робіт і здійснюється їх приймання-передавання з оформленням актів за формою КБ-2в. Поетапна оплата здійснюється замовником за умови фактичного надходження бюджетних коштів в межах виділених бюджетних асигнувань.
Згідно з пунктом 12.5 договору, взяття бюджетних та фінансових зобов`язань за договором здійснюються відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України та "Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309 (зі змінами).
Цей договір діє до 31.12.2024, але в будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань та фінансових розрахунків за виконані роботи. Календарний графік виконання робіт додається (п.20.1 договору в редакції додаткової угоди від 23.05.2023).
У зв`язку з укладенням ряду додаткових угод до договору, сторонами в якості додатку до додаткової угоди погоджено План фінансування робіт, відповідно до якого: договірна ціна робіт складає 41390000,00грн; обсяг фінансування у 2021 році за рахунок коштів державного бюджету на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 №122 (зі змінами), спеціальний фонд (КПКВК 3111020, КЕКВ 3210) - 29657128,00грн; обсяг фінансування у 2022 році за рахунок бюджетних коштів - 11732872,00грн (в редакції додаткової угоди від 24.12.2021).
Оскільки під час виконання договору замовник порушив свої грошові зобов`язання в частині своєчасного та повного розрахунку за виконані роботи, то підрядник звернувся до господарського суду з позовом про стягнення боргу, за результатом розгляду якого господарським судом ухвалено рішення у справі №905/245/23 про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 8332931,64грн.
Після набрання рішенням законної сили, 01.04.2024 Господарським судом Донецької області видано наказ про примусове виконання рішення від 06.11.2023 у справі №905/245/23.
Для примусового виконання судового рішення у справі №905/245/23, стягувач - ТОВ "Харківмістдорбуд", звернувся до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій просив  відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" прийняти до виконання виконавчий документ № 905/245/23, виданий Господарським судом Донецької області від 01.04.2024 про стягнення зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області, код ЄДРПОУ 25946285.
02.09.2025 державним виконавцем – заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцовим Олександром Вікторовичем, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78984112 з виконання наказу № 905/245/23 від 01.04.2024, виданого Господарським судом Донецької області, про стягнення зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області (код ЄДРПОУ 25946285) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківмістдорбуд" (код ЄДРПОУ 42281300) заборгованості в сумі 8332931,64грн, судовий збір в сумі 124993,98грн. 
У пункті 3 вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 845792,56 грн.
В подальшому, у межах виконавчого провадження ВП №78984112 державним виконавцем, зокрема, вчинено такі дії/вжито заходи:
- 02.09.2025 винесено постанову про стягнення з боржника - Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області виконавчого збору у розмірі 845792,56грн;
- 02.09.2025 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою стягнуто з боржника мінімальні витрати виконавчого провадження на загальну суму 250,00грн;
- 08.09.2025 винесено постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 930396,18 грн;
- спрямовано платіжні інструкції до OSHADBANK від 05.09.2025 на суму 250,00 грн та від 10.09.2025 №9239 на суму 845792,56 грн для списання витрат виконавчого провадження та виконавчого збору за постановами;
- 12.09.2025 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою на підставі заяви стягувача ТОВ "Харківмістдорбуд" №08/09-2025 від 08.09.2025 про повернення виконавчого документа згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернуто виконавчий документ (наказ № 905/245/23, виданий 01.04.2024 Господарським судом Донецької області) стягувачу; припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
17.09.2025 до місцевого господарського суду від боржника - Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області надійшла скарга від 12.09.2025 №013-873 на дії державного виконавця - заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій заявник просив:
- визнати дії державного виконавця - заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцова Олександра Вікторовича, направлені на списання грошових коштів по постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 78984112 від 02.09.2025 неправомірними, такими, що порушують права, свободи та інтереси Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області;
- визнати недійсними постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2025, постанову про стягнення виконавчого збору від 02.09.2025, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.09.2025, постанову про арешт майна боржника від 08.09.2025, що були винесені державним виконавцем - заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцовим Олександром Вікторовичем в межах виконавчого провадження ВП № 78984112;
- зобов`язати державного виконавця - заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцова Олександра Вікторовича скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2025, постанову про стягнення виконавчого збору від 02.09.2025, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.09.2025, постанову про арешт майна боржника від 08.09.2025, що були винесені державним виконавцем заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцовим Олександром Вікторовичем в межах виконавчого провадження ВП № 78884112, як незаконні;
- зобов`язати державного виконавця - заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцова Олександра Вікторовича поновити порушене право Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області, а саме повернути на розрахункові рахунки Служби незаконно списані грошові кошти у розмірі 845792,56 грн.
Скарга Служби (боржника) на дії державного виконавця обґрунтована таким:
- Служба є державною неприбутковою організацією та одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, які обслуговуються органами казначейської служби (п. 1.5 Положення про Службу);
- Служба є одержувачем бюджетних коштів, яка уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, що є метою її діяльності і передбачені бюджетними програмами, які обслуговуються органами казначейської служби. Служба перебуває на розрахунково-касовому обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Донецькій області (ГУДКСУ у Донецькій області);
- у зв`язку з тим, що Служба є одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток автомобільних доріг загального користування, на службу розповсюджується дія Бюджетного кодексу України;
- Законом України "Про виконавче провадження", крім органів державної виконавчої служби, визначено інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів. Зокрема, частиною другою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів;
- вважає, що ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" та ч. 1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" співвідносяться одна до одної та чітко визначають орган, що виконує судові рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів;
- механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845); 
- стверджує, що державний виконавець Буханцов О.В. в порушення вимог Бюджетного кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження" не з`ясував той факт, що погашення заборгованості за рішенням суду по справі № 905/245/23 може здійснюватися виключно в рамках відповідної бюджетної програми, що затверджується Кабінетом Міністрів України, та повинно виконуватися виключно через рахунки, відкриті Службою у відповідних органах казначейської служби, що передбачене діючим законодавством;
- сума коштів за рішенням суду у справі № 905/245/23 може бути примусово стягнута з відповідача виключно органами державної казначейської служби, адже кошторис Служби має вичерпний перелік видатків на утримання, та окрім розрахунково-касових операцій в межах цього кошторису більше ніякі операції комерційні банки не проводять;
- вважає, що ТОВ "Харківмістдорбуд" повинно було звернутися до органу Казначейства, де обслуговується Служба, з відповідним виконавчим документом (наказом) по справі № 905/245/23, проте стягувач попередньо не звертався до органів казначейства з виконавчим документом (наказом) по справі №905/245/23, а тому дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження (ВП № 78984112) були передчасні;
- оскільки державний виконавець не перевірив дотримання стягувачем Порядку № 845, що мало наслідком винесення незаконного рішення, на думку скаржника, постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2025 ВП № 78984112 є неправомірною, необґрунтованою та передчасною.
Згідно наданих до суду першої інстанції пояснень Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, рішення щодо виділення фінансування Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області для сплати боргу на виконання рішення суду у справі № 905/245/23 Агентством не приймалося; фінансування на об`єкт по договору №2-8 від 10.02.2021 у 2021 році становило 30,0 млн. грн, видатки здійснено у розмірі 29,9 млн. гривень; у 2022 році передбачено фінансування на суму 8,5 млн. грн, проте кошти не було освоєно та повернуто у державний бюджет; у 2023, 2024 та 2025 році фінансування на об`єкт на об`єкт по договору №2-8 не виділялося.
В свою чергу, заперечення відділу державної виконавчої служби обґрунтовані тим, що:
- статус Служби у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - державна організація (установа, заклад), інформація стосовно бюджетної установи відсутня, що повністю підтверджує підпорядкованість виконання органам виконавчої служби. 
- у боржника, окрім Держказначейської служби України, відкриті рахунки у наступних банківських установах та у попередніх виконавчих провадженнях Служба самостійно здійснювала сплату заборгованості та виконавчого збору на депозитний рахунок відділу, що підтверджує правомірність дій державного виконавця; 
- статутні документи боржника передбачають фінансування не лише за рахунок бюджетних коштів, але й з інших джерел, тоді як однією з ознак бюджетної організації є те, що вони повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету;
- стверджує, що постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору, визначення мінімальних витрат та арешт майна прийняті відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", законних підстав для невинесення оскаржуваних постанов та нестягнення з боржника виконавчого збору, витрат виконавчого провадження у державного виконавця не було, тому просив відмовити у задоволенні скарги боржника на дії державного виконавця.
Також, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області повідомило господарський суд, що виконавчий документ - наказ Господарського суду Донецької області по справі №905/245/23 від 01.04.2024 станом на 22.09.2025 до Головного управління не надходив.
25.09.2025 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця з підстав, зазначених вище.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
Предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду про відмову у задоволенні скарги боржника на дії державного виконавця - Заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт майна боржника, що були винесені в межах виконавчого провадження (ВП № 78984112) з примусового виконання наказу у даній справі.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у рішенні від 15.05.2019 № 2-рп (ІІ)/2019) наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист: невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.
Відповідно до частин першої, другої статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно з частиною першою статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з частиною першою статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відтак, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.
Відповідно до статті 339-1 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Аналогічні положення містить стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону).
Враховуючи зміст наведених норм, розглядаючи скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо їх (рішень, дій, бездіяльності) правомірності/неправомірності, суд має надати оцінку законності дій останнього, тобто встановити, чи було ним дотримано приписи законодавства, які регламентують його діяльність у спірних правовідносинах.
Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження".
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").
Судові накази віднесено до виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби (частина перша статті 3 Закону України "Про виконавче провадження").
Положеннями частин першої, другої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Аналогічне положення закріплено в частині першій статті 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.
З 01.01.2013 набрав чинності Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", нормами якого встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.
За змістом частини першої статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація (далі за термінологією цього Закону "державне підприємство"), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
У статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" зазначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Приписами статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" унормований порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства (установи, організації) або юридичної особи, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
Так, статтею 4 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом (частина перша). 
У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина друга). 
Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача (частина третя).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2021 у справі № 905/2999/17 зроблено висновок, що обставини, передбачені частинами другою та третьою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", є окремими та самостійними підставами для переходу до процедури виконання рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Відтак, лише по факту спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто після закінчення цього строку, рішення суду повинно виконуватися згідно з частинами другою та третьою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 200/7261/13-ц викладено такі висновки:
"35. Порядок виконання рішень визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.
36. За правилами пункту 3 Порядку виконання рішень рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
37. За положеннями зазначеного Порядку виконання рішень, безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган ДКС України надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган ДКС України може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.
38. Аналіз наведеного законодавства в сукупності дає підстави для висновку, що ДКС України не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема стороною виконавчого провадження і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", а є встановленою Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" особою здійснювати гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду".
У постанові від 20.05.2019 у справі № 905/2838/17, прийнятій у подібних правовідносинах, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов таких висновків:
- положення частини другої статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" щодо виконання рішень про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів узгоджуються зі ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та що особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державних підприємств, установ, організацій або юридичних осіб, примусова реалізація майна яких забороняється відповідно до законодавства унормовані приписами не статті 3, а статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
- господарські суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що боржником у даній справі є державна неприбуткова організація, а згідно з наведеними нормами держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача у цій справі, проте примусове виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника як з державної організації в розумінні статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" має відбуватись державним виконавцем в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження". При цьому, процедура примусового виконання рішення має відбуватись з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
- боржник у даній справі є державною організацією, а тому господарськими судами вірно зазначено що посилання Служби автомобільних доріг в Донецькій області на частину другу статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", статтю 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" є безпідставними, оскільки спірні правовідносини не унормовані приписами вказаних законодавчих норм та відповідно суди дійшли правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги Служби автомобільних доріг в Донецькій області та обґрунтовано відмовили в її задоволенні.
У постанові від 28.05.2020 у справі № 912/48/19 Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав відступити від висновку щодо застосування положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", викладеному у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 905/2838/17.
Проаналізувавши вищезазначені положення законодавства можна зробити висновок, що виконання судового рішення, в якому боржником є державне підприємство (установа, організація) або юридична особа, здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей встановлених Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". 
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 927/966/23, від 06.03.2025 у справі № 910/10820/20.
Як встановлено судом, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг № 1809158 від 23.09.2025), юридична особа – Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області (код ЄДРПОУ 25946285) зареєстрована як державна організація (установа, заклад).
У Положенні Служби, затвердженому наказом Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 10.02.2025 № Н-55, визначено:
Служба заснована на державній формі власності і належить до сфери управління Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, є державною неприбутковою організацією і є одержувачем бюджетних коштів (пп. 1.1, 3.1, 3.5 Положення).
Служба є державною неприбутковою організацією - юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, рахунки в органах казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України зі своїм найменуванням (пп. 3.1, 3.9 Положення).
Джерелами фінансування Служби є кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, а також кошти з інших джерел, які надходять на рахунки Служби для фінансування мети, предмету діяльності та функцій служби (п. 4.1 Положення).
Зважаючи на встановлені обставини, що боржником у даній справі є державна неприбуткова установа, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи боржника про те, що рішення суду у справі № 905/245/23 про стягнення з відповідача грошових коштів згідно з приписами статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" має виконуватись органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, оскільки як зазначено вище, примусове виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника як з державної  установи (організації, підприємства) в розумінні статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" має відбуватись державним виконавцем в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження". При цьому, процедура примусового виконання рішення має відбуватись з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
Враховуючи викладене вище, обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення скарги Служби №013-873 від 12.09.2025 в частині дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та, відповідно, похідних вимог про визнання недійсними постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2025, про арешт майна боржника від 08.09.2025, винесені заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцовим Олександром Вікторовичем в межах виконавчого провадження ВП № 78984112, зобов`язання останнього їх скасувати.
Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків суду першої інстанції.
Водночас, щодо вимог скарги в частині визнання неправомірними дій державного виконавця та недійсними постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, зобов`язання державного виконавця їх скасувати та поновити порушене право Служби шляхом повернення на її розрахункові рахунки незаконно списані грошові кошти у розмірі 845792,56 грн, колегія суддів зазначає таке. 
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, визначених законом.
Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України).
Пунктом 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
За пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
За змістом пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.
Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й певні постанови виконавця.
Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.
Відповідно до частини першої статті 340 ГПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Отже, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку господарського судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі (такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 911/100/18).
Водночас, згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідно, за загальними правилами чинних процесуальних кодексів, скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.
Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України "Про виконавче провадження".
Згідно із частиною другою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
У постановах від 18.12.2019 у справі № 759/15553/14-ц та від 19.02.2020 у справі № 382/389/17 Велика Палата Верховного Суду зробила правові висновки, згідно з якими імперативним правилом частини 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі № 229/1026/21, аналізуючи частину другу статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", з огляду на принципи визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, виснувала, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.
Отже, Велика Палата Верховного Суду має послідовну і сталу практику щодо того, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження постанов виконавця про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, зокрема й судом якої юрисдикції, вони видані.
Визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Адже Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29.04.1988 у справі "Белілос проти Швейцарії").
Законом України "Про судоустрій і статус суддів" установлено, що Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права. Під час такого перегляду Велика Палата Верховного Суду наділена повноваженнями вирішувати, зокрема питання юрисдикційності тієї чи іншої справи.
Так, зазначені норми права у поєднанні з висловленими Великою Палатою Верховного Суду принципами визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, дають підстави для висновку, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Водночас, оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, зокрема, щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.
Водночас, судом першої інстанції не взято до уваги те, що справи з приводу оскарження рішень, зокрема, щодо стягнення витрат на виконавче провадження та виконавчого збору, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані, поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Отже, провадження у цій справі № 905/245/23 щодо скарги в частині визнання недійсними постанов про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження ВП 78984112, і відповідно зобов`язання державного виконавця їх скасувати та поновити порушене право Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області шляхом повернення на її розрахункові рахунки незаконно списані грошові кошти у розмірі 845792,56 грн (що є виконавчим збором згідно постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору) підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до частин 1, 2 статті 278 Господарського процесуального кодексу України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарги в частині оскарження боржником дій та рішень (постанов) про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору в межах виконавчого провадження ВП №78984112, із закриттям провадження у даній справі в цій частині, та залишення без змін ухвали суду першої інстанції в іншій частині.
За подання апеляційної скарги на судові рішення, якими розглянуто скаргу на рішення, дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби судовий збір не сплачується, а відтак і не підлягає розподілу.
Керуючись ст. ст. 231, 269, 270, 271, 275, 278, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області задовольнити частково.
Ухвалу Господарського суду Донецької області від 25.09.2025 у справі №905/245/23 щодо розгляду скарги Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецької області (від 17.09.2025 вх.№ 5906/25) в частині відмови у визнанні неправомірними дій державного виконавця та недійсними постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 02.09.2025, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.09.2025, винесених заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буханцовим Олександром Вікторовичем в межах виконавчого провадження ВП № 78984112, зобов`язання державного виконавця їх скасувати та поновити порушене право Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області шляхом повернення на її розрахункові рахунки незаконно списані грошові кошти у розмірі 845792,56 грн, скасувати та закрити провадження у справі № №905/245/23 в цій частині.
В решті ухвалу Господарського суду Донецької області від 25.09.2025 у справі №905/245/23 залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 08.12.2025.
Головуючий суддя                                                                    Я.О. Білоусова
Суддя                                                                                           В.В. Лакіза  
Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна