УХВАЛА 
25 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 946/10074/24
провадження № 61-16208ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, скасування записів,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
АТ КБ «Приватбанк», у якому просив: захистити його права як споживача банківських послуг шляхом визнання припиненими всіх зобов`язань за кредитним договором № ОD34GA00000271 від 27 червня 2007 року та договором іпотеки 
ВЕР № 9821770 від 02 липня 2007 року, укладеними між ОСОБА_1 та 
AT КБ «Приватбанк»; скасувати у всіх відповідних державних реєстрах записи про іпотеку та обтяження нерухомого майна: АДРЕСА_1 , внесені згідно з договором іпотеки ВЕР № 821770 від 02 липня 2007 року між ОСОБА_1 та AT КБ «Приватбанк».
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано припиненими всі зобов`язання за кредитним договором № ОD34GA00000271 від 27 червня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк».
Визнано припиненими права та зобов`язання за договором іпотеки ВЕР № 821770 від 02 липня 2007 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 березня 2025 року в частині вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки припиненими скасовано, ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки припиненими відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
19 грудня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року (повний текст постанови складено 27 листопада 2025року) та залишити в силі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 березня 2025 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.
Застосування передбаченого законодавством вартісного порогу для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. 
Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 Кодексумістить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд як суд касаційної інстанції з перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів.
Відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову у цій справі є вимоги про захист прав споживачів, шляхом визнання припиненими всіх зобов`язань за кредитним договором № ОD34GA00000271 від 27 червня 2007 року та договором іпотеки ВЕР № 9821770 від 02 липня 2007 року, укладеними між ОСОБА_1 та AT КБ «Приватбанк»; скасування у всіх відповідних державних реєстрах записи про іпотеку та обтяження нерухомого майна: АДРЕСА_1 , внесені згідно договору іпотеки ВЕР № 821770 від 02 липня 2007 року між ОСОБА_1 та AT КБ «Приватбанк».
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2024 року про відкриття провадження справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з посиланням на статтю 19 ЦПК України і встановленням, що ця справа відноситься до категорії справ незначної складності. Заперечень щодо цього заявником у касаційній скарзі не висловлено.
Ця справа не належить до категорії тих справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Вирішення спору пов`язано з результатами дослідження доказів та підтвердження або спростування факту повного погашення заборгованості за кредитним договором.Спір вирішено судами за результатами оцінки доказів: судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не довів виконання свого обов`язку щодо сплати процентів та пені за користування кредитом.
Разом з тим, повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судом апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, судові рішення у цій справі, яка визнана судом першої інстанції справою незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
Касаційна скарга не містить прямих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Колегія суддів враховує мотиви рішення суду апеляційної інстанції та правову оцінку наявних у матеріалах справи доказів, на підставі яких відмовлено у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині. Незгода позивача з ухваленим судовим рішенням у цій справі не свідчить про те, що така справа має виняткове значення для заявника або має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
З огляду на предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховним Судом не встановлено обставин, за наявності яких судові рішення у цій справі незначної складності підлягали б касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, не довів наявності винятків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, скасування записів.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович