Справа № 932/10285/25 
Провадження № 1-кп/932/1234/25 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2026 року Шевченківський районний суд міста Дніпра
у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю 
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 , 
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Дніпра, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12025042150000936 від 26 липня 2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мар`янівка, Новоархангельського району, Кіровоградської області, громадянки України, українки, з середньою освітою, неодруженої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресом: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресом: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185КК України,
 
ВСТАНОВИВ:
В період дії воєнного стану, введеного на території України з 24.02.2022, строк якого неодноразово продовжено та діє до теперішнього часу:
обвинувачена ОСОБА_5 - 25.07.2025 о 16 год. 22 хв. прибула до закладу «Пузата Хата», який розташований за адресом: м. Дніпро, вул. Михайла Грушевського, буд. 1. Перебуваючи у вказаному місці у вказаний дату та час, знаходячись у вбиральні закладу, у крайній кімнаті праворуч, де на утримувачі для туалетного паперу побачила мобільний телефон, марки «Iphone» моделі «16 Pro Max» 256 Gb, Desert Titanium у кількості 1 шт., вартістю 51327 грн. 90 коп., що належить неповнолітній ОСОБА_6 .. Вказане чуже майно ОСОБА_7 визначила як предмет свого злочинного посягання та у неї виник умисел на таємне викрадення такого чужого майна.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, знаходячись у вищевказаному місці та час, ОСОБА_5 взяла з утримувача для туалетного паперу вищевказаний мобільний телефон та поклала до наявної при собі жіночої сумки коричневого кольору.
Продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи у вказаному місці у вказану дату, приблизно о 16 год. 25 хв., ОСОБА_5 утримуючи при собі вказане вище чуже майно, реалізуючи умисел, направлений на таємне викрадення такого чужого майна, діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для будь-яких інших осіб, утримуючи при собі викрадене майно, залишила місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд. 
Обвинувачена ОСОБА_5 пояснила суду, що дійсно - 25.07.2025, близько о 16 год. 22 хв., вона прибула до ресторану «Пузата Хата» за адресом: м. Дніпро, вул. Михайла Грушевського, буд. 1, та одразу попрямувала до санвузла, увійшла до крайньої кімнати праворуч, де на поверхні утримувача для туалетного паперу побачила мобільний телефон «Iphone» у прозорому чохлі. Мобільний телефон знаходився у включеному стані. Вказаний мобільний телефон вона взяла, вимкнула та одразу поклала всередину наявної при ній жіночої сумки. На виході з санвузла вона зіштовхнулась з раніше їй не знайомою дівчиною. Ця не знайома їй дівчина пересувалась дуже швидко, увійшла до тієї ж самої кабінки, яку відвідувала вона. Утримуючи при собі викрадений телефон вона одразу попрямувала до виходу з ресторану, але вимушена була зупинитися, оскільки саме до неї доволі голосно звернулась та сама дівчина, яку цікавило, чи не бачила обвинувачена мобільний телефон «Iphone». На запитання вказаної дівчини вона відповіла, що ніякого телефону не бачила, після чого залишила приміщення ресторану «Пузата Хата». Пересуваючись вулицями міста Дніпра, приблизно через годину, вона ввімкнула привласнений нею мобільний телефон та майже одразу на телефон надійшов дзвінок, на який вона відповіла та почула жіночий голос. Абонент жіночої статі попередила її про те, що за фактом крадіжки вже звернулась до НПУ та попрохала обвинувачену не вимикати телефон. Не прислуховуючись до порад абонента, з якою мала спілкування, вона вирішила приховати телефон в своєму помешканні, вимкнувши його та діставши з нього сім-карту але згодом вирішила телефон повернути володільцю.
Свою провину обвинувачена ОСОБА_5 визнала повністю, погодившись із усіма обставинами скоєного кримінального правопорушення та обсягом спричиненої шкоди, щиро покаялася, зазначила про відсутність намірів в подальшому вчиняти подібне, надала суду відомості про повне відшкодування завданої нею матеріальної шкоди, шляхом повернення майна. Просила призначити їй покарання не пов`язане із позбавленням волі.
 
Потерпіла та її законний представник, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, надали суду заяву в якій просили розглянути кримінальне провадження без їх особистої участі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не мали, проти проведення судового розгляду кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349КПК України, тобто у скороченому порядку не заперечували. Прохали призначити обвинуваченій покарання на розсуд суду.
Суд заслухавши думку учасників судового провадження, щодо можливості за відсутності потерпілої сторони, з`ясувати всі обставини кримінального провадження, вирішив про проведення подальшого судового розгляду без особистої участі належно повідомленої потерпілої сторони.
Крім позиції потерпілої та її законного представника, усі наявні, в судовому засіданні, учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а тому судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349КПК України. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.4 ст.185КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.
 
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 згідно з вимогами ст.ст.65-67КК України, суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12КК України є тяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, за яким обвинувачена визнає себе винуватою, його наслідки та відношення обвинуваченої до них, відсутність матеріальних та моральних вимог з боку потерпілої сторони, дані про особу винуватої, яка є особою раніше не судимою, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувалася; має місце мешкання та місце реєстрації; за сімейним станом - незаміжня; неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні - не має; на диспансерних обліках в закладах охорони здоров`я - не перебуває; офіційно не працевлаштована; матеріальну шкоду - відшкодувала, шляхом повернення мобільного телефону потерпілій та вибачилася за скоєне, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст.66КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд враховує її щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне відшкодування завданого збитку, шляхом повернення майна.
Згідно ст.67КК України, обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлені.
Відповідно до ч.2 ст.50КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Судом приймається до відома досудова доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченої за висновком якої рівень ризику вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінується як середній, де орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе, та не становить високої небезпеки для суспільства. 
При визначенні застосування необхідного покарання обвинуваченій ОСОБА_5 судом, також, взято до уваги правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року, де зазначено, що Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).
На підставі вище викладеного, додержуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, з урахуванням даних про особу обвинуваченої, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.4 ст.185КК України, приходячи при цьому до переконання, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення, призведе до позитивних змін в її особистості, а також створить у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що відверне підвищений ступінь суспільної небезпечності її особи та у сукупності утворить бажання обвинуваченої стати на шлях виправлення.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на принцип пропорційності, коли призначене особі покарання вважалося непропорційним втручанням держави у права людини. Прикладом може слугувати рішення у справі «Швидка проти України».
Дотримання принципу пропорційності, є дотриманням стандартів прав людини, передбачених ЄСПЛ у вирішенні питань покарання, та дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.
Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Із постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа №5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст.65КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим, який під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки.
Іспитовий строк дисциплінує засудженого, має на меті привчити його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування
З урахуванням наведеного, ретельно вивчивши інформацію про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , її поведінку в період досудового слідства та судового провадження, наслідки вчиненого, визнання вини та щирого каяття щодо скоєного, повного та добровільного відшкодування шкоди і критичного ставлення до спричиненого, наміру уникати в подальшому повторення подібного та й інших кримінальних правопорушень, в сукупності з іншим, дає суду підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченої можливе без реального відбування покарання, а тому суд приходить до висновку про можливість застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , положень ст.75КК України, звільнивши останню від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком з покладенням на неї обов`язків, передбачених у ст.76КК України, оскільки вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без реального відбування покарання, а застосування вказаних вище положень призведе до позитивних змін в її особистості і створить у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.
На думку суду іспитовий строк тривалістю один рік належним чином забезпечить здійснення контролю та виконання покладених на обвинуваченуОСОБА_5 обов`язків та інші умови випробування.
Цивільний позов не заявлено.
Питання про долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч.9 ст.100КПК України. 
По вказаному кримінальному провадженню судовим експертом ОСОБА_8 проведено судову товарознавчу експертизу №2194/25 від 14.08.2025.
Частиною 2 ст.124КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Аналізуючи вказану норму права, доходжу висновку, що з обвинуваченого суд має право стягнути процесуальні витрати, в тому числі ті, що пов`язані із залученням експерта, лише у випадку ухвалення стосовно особи обвинувального вироку. При цьому слід зауважити, що такі витрати, відповідно ст.124КПК України, стягуються на корись потерпілої особи та/або на користь держави.
Як вбачається з матеріалів справи, експерт ОСОБА_8 є атестованим судовим експертом, який включений до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Разом з цим з інформації яка міститься в картці атестованого судового експерта вбачається, що ОСОБА_8 не є фахівцем державної спеціалізованої установи. Матеріалів, які б підтверджували понесення цих витрат державою суду не надано.
За таких обставин стягнення з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь судового експерта ОСОБА_8 вартості експертизи, яка проведена не працівником державної спеціалізованої установи, не передбачено чинним законодавством.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_5 - не застосовано, прокурор до постановлення вироку, щодо обрання будь-якого запобіжного заходу, з клопотанням до суду - не звертався, та, на час постановлення вироку, у суду не має підстав для його застосування.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.366-368, 371, 374, 376, 395КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 - визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 
На підставі ст.75КК України  ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням на неї відповідно до ст.76КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_5 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем мешкання засудженої.
Речові докази: 
- мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro Max» 256 Gb, Desert titanium IMEI, НОМЕР_1 , разом із прозорим чохлом та сим-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , після набрання вироком законної сили - залишити у ОСОБА_9 . 
- наявні в матеріалах кримінального провадження оптичні диски з відеозаписами з камер відеоспостереження та фіксації допиту потерпілої - після набрання вироком законної сили - зберігати в матеріалах кримінального провадження;
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченою у той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя Шевченківського районного 
суду міста Дніпра         ОСОБА_1