Справа № 347/2621/24 
Провадження № 11-кп/4808/32/26 
Категорія ч.4 ст.246 КК України 
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА  
Суддя-доповідач    

ОСОБА_1 И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2026 року   м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №12024091190000321 за апеляційною скаргою прокурора Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2025 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 246 КК України,-

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Косівського районного суду від 18 вересня 2023 року, у виді штрафу в розмірі 970,58 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 16500 гривень, та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, зі сплатою штрафу в розмірі 16 500 гривень, який відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України, виконувати самостійно.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк – 2 (два) роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 , ч.1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов прокурора Косівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням – задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області матеріальну шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням в розмірі 138058 (сто тридцять вісім тисяч п`ятдесят вісім) гривень 02 копійки.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив незаконну порубку дерев у лісах вчинену повторно, що спричинило тяжкі наслідки.
Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.
Так, 19 вересня 2024 року приблизно в першій половині дня, у лісовому масиві, що не входить до природно-заповідного фонду, в адміністративних межах села Яворів участок Широкий Косівського району Івано-Франківської області, на території кварталу №16, виділу (ділянки) №32, Яворівського лісництва Косівського районного підприємства «Райагроліс», неподалік від місця свого проживай ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій, самовільно, без відповідного дозволу, виданого уповноваженим органом, за допомогою бензопили марки «М 500 М», вчинив незаконну порубку дев`яти сиро ростучих дерев породи «ялина та смерека» та одного сухостійного дерева породи «ялина», загальною кубомасою 8,19 м3.
Внаслідок незаконної порубки дерев у лісовому масиві, що не входить до природно-заповідного фонду, в адміністративних межах села Яворів участок Широкий Косівської міської територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області, на території кварталу №16, виділу (ділянки) №32, вчиненої ОСОБА_7 , згідно висновку судової інженерно-екологічної експертизи від 08.10.2024, заподіяно шкоду на загальну суму 138058,02 грн., що спричинило тяжкі наслідки територіальній громаді в особі Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконній порубці дерев у лісах, вчиненій повторно, що спричинило тяжкі наслідки, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 246 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. 
Просить вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 246 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до цього покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Косівського районного суду від 18.09.2023 року, за яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 1 ст. 246 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 17000 грн. На підставі ст. 72 КК України покарання, призначене вироком Косівського районного суду від 18.09.2023 року у виді штрафу виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.
Зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції не враховано як положень статей 71, 75 КК України, так і правових висновків Верховного Суду щодо призначення покарання за сукупністю вироків. Так, у постанові від 26.05.2020 року у справі №243/2528/19 касаційний суд дійшов висновку про те, що звільненню від відбування покарання з випробуванням засудженого, який вчинив новий злочин до відбуття покарання за попереднім вироком, має передувати визначення йому остаточного покарання за сукупністю вироків (ст. 71 КК України). Якщо за один із злочинів засудженому призначено покарання у виді штрафу, яке згідно ст. 72 КК України не підлягає складанню з іншими видами покарань та виконується самостійно, то звільнення від відбування іншого покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, яке входить в сукупність вироків разом зі штрафом, є неприпустимим і розцінюється як неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Аналогічні висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 01.03.2023 року у справі №758/15350/21 та від 07.03.2023 року у справі №522/210477/21.
Крім того, вважає, що встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та дані про особу винного не давали підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Водночас, без належної оцінки суду залишився той факт, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення не відбувши покарання, призначене за попереднім вироком, крім того, завдані збитки за цим та попереднім злочином він не відшкодував, будь-яких дій, спрямованих на відшкодування збитків, не вчинив. За вказаних обставин, призначене ОСОБА_7 покарання, у зв`язку з несправедливою м`якістю не буде необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.
Разом з тим, на думку прокурора, встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивна характеристика, складні матеріальні умови, є підставою для застосування положень ст. 69 КК України – призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. 
Крім того, прокурором подано зміни до апеляційної скарги, в яких просить вирок Косівського районного суду від 19 березня 2025 року в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 246 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки 5 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначеного цим вироком та вироком Косівського районного суду від 13.03.2025 року (з врахуванням вироку Івано-Франківського апеляційного суду від 03.12.2025 року), призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді апробаційного нагляду на строк 3 роки та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 17000 грн. На підставі ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно. 
Зокрема зауважує, що вироком Косівського районного суду від 13.03.2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. Згідно ст. 71 КК України, з урахуванням ч. 3 ст. 72 КК України, суд ухвалив покарання, призначене за вироком Косівського районного суду від 18.9.2023 року у виді штрафу виконувати самостійно. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік. На вказаний вирок прокурором подано апеляційну скаргу, яка задоволена. Вироком Івано-Франківського апеляційного суду від 03.12.2025 року ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 1 ст. 382 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки. На підставі ст. 71 КК України до цього покарання повінстю приєднано невідбуте покарання за вироком Косівського районного суду від 18.09.2023 року, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 17000 грн. На підставі ст. 72 КК України покарання у виді штрафу ухвалено виконувати самостійно.
За вказаних обставин, на даний час остаточне покарання ОСОБА_7 слід призначити не на підставі ст. 71 КК України, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки кримінальне правопорушення ним вчинено 19.09.2024 року, тобто до ухвалення вироку Косівського районного суду від 13.03.2025 року за ч. 1 ст. 382 КК України.
Під час апеляційного розгляду:
- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги зі змінами та просив її задовольнити;
- обвинувачений ОСОБА_7 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. 
Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч. 4 ст. 246 КК України у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. 
Перевіряючи вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 , колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, а саме те, що по місцю проживання він характеризується добре, письмових скарг та зауважень на нього до Яворівського старостинського округу Косівської міської ради не поступало, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться, за місцем реєстрації в с. Яворів, уч. Широкий буд.144 Косівського району проживає один, перебуває на обліку в УСЗН Косівської РДА, та йому призначалася допомога відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», а також наявність обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Зокрема, у відповідності до вимог ст.66 КК України суд першої інстанції визнав обставинами, які пом`якшують покарання – щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як на стадії досудового так і на стадії судового розгляду, а також те, що ОСОБА_7 проживає в складних матеріальних умовах, в гірському населеному пункті, отримував допомогу відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». 
З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.4 ст. 246 КК України – у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18.09.2023 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн.
Оскільки в даному провадженні ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене після винесення попереднього вироку Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2023 року та у період невідбутої частини покарання за ним, суд першої інстанції призначив обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання у виді штрафу в розмірі 970,58 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 16500 гривень, та призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, зі сплатою штрафу в розмірі 16500 гривень, який відповідно до вимог ст. 72 КК України виконувати самостійно.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків, складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. 
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 року у справі № 243/2528/19 положення ч. 3 ст. 72 КК не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.
При цьому, звільнення від відбування призначеного судом покарання у виді штрафу з випробуванням за цією нормою закону не допускається. 
Разом з тим, суд першої інстанції, врахувавши особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України застосування закону, який не підлягає застосуванню, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. 
Крім того, під час апеляційного розгляду було встановлено, що вироком Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року частково задоволено апеляційну скаргу прокурора. Вирок Косівського районного суду від 13.03.2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України скасовано в частині призначення покарання та ухвалено новий вирок. ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 382 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 59-1 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ст.71 КК України до цього покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Косівського районного суду від 18.09.2023 року, за яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 1 ст. 246 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 17 000 грн.
На підставі ст. 72 КК України покарання, призначене вироком Косівського районного суду від 18.09.2023 у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 17 000 грн. ухвалено виконувати самостійно.
З мотивувальної частини вироку Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року вбачається, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України – 18 червня 2024 року, тобто до ухвалення оскаржуваного вироку, а тому покарання необхідно призначити із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. 
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , колегія суддів враховує, що він вчинив злочин, який відноситься до тяжких, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується добре, письмових скарг та зауважень на нього до Яворівського старостинського округу Косівської міської ради не поступало, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться, за місцем реєстрації в с. Яворів, уч. Широкий буд.144 Косівського району проживає один, перебуває на обліку в УСЗН Косівської РДА, та йому призначалася допомога відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям».
Приймаючи до уваги те, що під час розгляду провадження в суді першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтвердив обставини вчинення вказаного злочину, критично оцінив свої протиправні дії, засуджує свою поведінку, колегія суддів вважає, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому. 
Відповідно, колегія суддів визнає в якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого його щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, як на стадії досудового так і на стадії судового розгляду, а також те, що ОСОБА_7 проживає в складних матеріальних умовах, в гірському населеному пункті, отримував допомогу відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». 
Обставин, як обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційним судом не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021 року, відповідно до якої частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду, у виключних випадках, призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто такі обставини або сукупність обставин мають одночасно відповідати двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2статті 66 КК та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
Колегія суддів, враховуючи сукупність вищевказаних обставин провадження, та обставин, які пом`якшують покарання, приймаючи до уваги дані які характеризують особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, вважає, що зазначені обставини свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому дають обґрунтовані правові підстави суду апеляційної інстанції призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 246 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, а саме, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, встановленого в санкції цієї статті, у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки 5 місяців та покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України.
Крім того, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та вироком Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 три роки та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 17000 гривень. На підставі ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно. 
Колегія суддів вважає, що саме таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим та відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. 
З урахування викладеного, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині призначеного покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку. 
Керуючись ст.ст.370, 374, 404, 405, 407, 409, 418, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 задовольнити .
Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання, та ухвалити новий вирок.
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 246 КК України із застосуванням ст. 69 КК України – у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців.
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та вироком Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 три роки та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 17000 гривень. На підставі ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно. 
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін. 
Вирок Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. 
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення. 

Головуючий суддя        ОСОБА_2 

Судді:          ОСОБА_3 

ОСОБА_4