КРИВОРІЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
Справа № 177/3895/25
Провадження № 1-кп/177/87/26 
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2026 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді         ОСОБА_1  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі матеріали кримінального провадження№ 12025041730001449 від 01.11.2025 за ч. 2 ст. 194 КК України, щодо: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, українця, із професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат» (відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 59 від 24.02.2025, увільнений із посади курсанта навчального взводу 6 навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини), не одруженого, утриманців не має, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 850,00 грн, який сплачено згідно з квитанцією від 30.01.2026 № 220055440, -
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої,
адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_2 , 
захисника обвинуваченого,
адвоката ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В :
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України 2102-ІХ, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє дотепер.
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено про проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києв. Даний Указ затверджено Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX. 
Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2025 № 56, солдата ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу 6 навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, солдат ОСОБА_2 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
Незважаючи на це, солдат ОСОБА_2 , усупереч вимог вищенаведеного законодавства, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на злочинний шлях, вчинивши кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.
Так, ОСОБА_2 , 01.11.2025 о 12 год. 47 хв., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , де проживає його колишня співмешканка ОСОБА_5 , із мотивів самоствердження та привернення до себе уваги, маючи умисел, спрямований на пошкодження чужого майна, шляхом підпалу, а саме колісного транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «21061», 1976 р.в., VIN номер НОМЕР_2 , власником якого згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_8 , а фактичним володільцем, - ОСОБА_5 , який був припаркований поряд із будинком АДРЕСА_2 , підійшов до вказаного автомобіля, відчинив праві передні двері та маючи з собою пляшку з легкозаймистою речовиною, облив нею салон автомобіля. У цей же час, продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на пошкодження, чужого майна, шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_2 зайшов на територію будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_5 , вступивши з нею в словесний конфлікт, після чого повернувся до вищевказаного автомобіля, знову відчинивши передні праві двері, та за допомогою запальнички підпалив легкозаймисту речовину, тим самим, здійснив підпал зазначеного автомобіля, у результаті чого виникла пожежа, якою знищено лако-фарбове покриття на поверхнях даху, капоту, багажника, дверях авто, лобове, бокові та заднє скло автомобіля а також повністю салон автомобіля. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/104-25/47901-IT, осередкована зона пожежі, яка мала місце 01.11.2025, знаходиться на поверхні середньої частини кузова та в салоні автомобіля ВАЗ 21061, р/н НОМЕР_3 . Технічною (безпосередньою) причиною пожежі, яка мала місце 01.11.2025, є займання пароповітряної суміші над легкозаймистою рідиною на поверхні середньої частини кузова та в салоні автомобіля ВАЗ 21061, р/н НОМЕР_4 , під впливом термічної дії полум`я запальнички. Відповідно до висновку експерта від 16.12.2025 № СЕ-19/104-25/48195-АВ, середня ринкова ціна колісного транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «21061», 1976 р.в., VIN номер НОМЕР_2 , складає 20985,05 грн.
Дії ОСОБА_2 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 194 КК України, як умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 вину визнав, не заперечувала обставин, викладених в обвинувальному акті. Надав показання про те, що 01.11.2025, удень, точного часу не пам`ятає, можливо близько 13 год. 00 хв., прийшов за місцем проживання до своєї колишньої співмешканки, ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , із метою відновити стосунків. Однак, остання йому відмовила, тому, обурившись, із метою помсти, вирішив підпалити належний їй автомобіль марки «ВАЗ», який був припаркований біля її подвір`я. Із цією метою, відчинив двері автомобіля, до якого мав доступ та взявши в салоні пляшку з пальним, облив ним багажник та салом автомобіля і наявною у нього запальничкою, підпалив його. У вчиненому щиро розкаюється, перепрошував у потерпілої за скоєне, дуже шкодує про вчинене, що не зміг опанувати емоції, що призвело до пошкодження майна. Зазначив, що спричинену шкоду відшкодував у повному обсязі. Проси суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні надала показання проте, що вона перебувала в стосунках із ОСОБА_2 , але відносини не склалися та вони розійшлися. Проте, 01.11.2025 ОСОБА_2 , близько 13 год. 00 хв., прийшов за місцем її проживання, та між ними відбулася розмова, яка раптом перейшла в словесний конфлікт, оскільки вона відмовилася відновлювати з ОСОБА_2 відносини. Після цього, ОСОБА_2 обурений вийшов з її двору та через короткий проміжок часу вона побачила, що горить її автомобіль, який був припаркований біля двору, а сам, його задня частина. Коли вона вийшла з двору, то побачила ОСОБА_2 , який тримав у руках запальничку, а потім, відчинивши двері в автомобіль, підпалив його зсередини. Вона звернулася за допомогою до сусідів, які викликали працівників поліції. Полум`я погасити не вдалося й автомобіль вигорів вщент. ОСОБА_2 залишався на місці, своїх протиправних дій не заперечував. На даний час вона жодних претензій до нього не має, оскільки він відшкодував їй у повному обсязі матеріальну шкоду. Також потерпіла просила суворо не карати ОСОБА_2 та не застосовувати до останнього покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, надавши можливість довести своє виправлення під час застосування до нього іспитового строку.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів в кримінальному провадженні щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що учасники судового проводження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілої, які мають логічний та послідовний характер, відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються, суд приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 194 КК України.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_2 свою вину визнав у повному об`ємі, розкаявся у вчиненому, дав суду чіткі та послідовні показання, не спотворюючи обставин вчиненого кримінального правопорушення, суд до обставин, що пом`якшують покарання відносить повне визнання вини останнім, щире каяття та сприяння в розкритті кримінального правопорушення. Також суд приймає до уваги ту обставину, що обвинувачений завдану матеріальну шкоду потерпілій відшкодував у повному обсязі, що остання підтвердила в судовому засіданні, тим самим вживши заходів для усунення негативних наслідків своїх протиправних дій. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 ані органом досудового розслідування, ані судом, не встановлено.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує приписи ст. ст. 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Саме на зазначені критерії призначення кримінального покарання звернуто увагу Верховним Судом (далі – ВС) у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к).
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності – призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Отже, суд, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_2 покарання, керується ст. 50, ст. 65 КК України та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким (ч. 2 ст. 194 КК України) злочином, особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, неодружений, утриманців не має (доказів про перебування у зареєстрованому шлюбі та утриманні неповнолітньої дитини у судовому засіданні обвинуваченим та стороною захисту не надано), раніше судимий.
При цьому, суд враховує, що за змістом ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Таким чином, із урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що достатнім для виправлення, перевиховання ОСОБА_2 , а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, буде необхідним та достатнім призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 194 КК України, у виді позбавлення волі. 
Статтею 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. ст. 403, 405, 407, 408, цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд, враховуючи особу обвинуваченого, його молодий вік, посткримінальну поведінку ОСОБА_2 , який у межах висунутого йому обвинувачення вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, вжив активних заходів для відшкодування завданої ним шкоди, що, на переконання суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відсутність у потерпілої до нього будь-яких претензій, усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення, відсутність негативної характеристики, його бажання та намір вступити до лав ЗСУ, працевлаштуватися, вважає, що ОСОБА_2 може бути корисним суспільству перебуваючи на волі, а тому, приходить до висновку, що його виправлення можливе без реального відбування покарання, у зв`язку з чим, застосовує положення ст. 75 КК України, якими передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням, із покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
На переконання суду, іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не подавався.
Згідно з протоколу затримання особи (а.п.44-46), ОСОБА_2 затримано 01.11.2025 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України та ухвалою слідчого судді Покровського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.11.2025 (а.п.99-100) застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.12.2025, зі строком дії до 26.02.2026 включно.
Оскільки до обвинуваченого ОСОБА_2 застосовано покарання не пов`язане з позбавленням волі, наявність підстав та обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б беззаперечно свідчили про необхідність застосування до обвинуваченого виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурором не доведено та в судовому засіданні не встановлено, суд не вбачає підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_2 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відтак, обвинувачений підлягає негайному звільненню з під-варти в залі суду.
Застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно у справі № 212/12658/25 (а.п.85-86), скасувати.
Інші заходи забезпечення у цьому кримінальному провадженні не застосовувалися.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а щодо процесуальних витрат, згідно зі ст. 124 КПК України..
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:.
Визнати ОСОБА_2 винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
У порядку ч. 4, ч. 7 ст. 72 КК України, зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.11.2025 по 05.02.2026, із розрахунку день за день.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_2 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту проголошення вироку.
Запобіжний захід ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши негайно з-під варти в залі суду.
Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Покровського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.11.2025 у справі № 212/12658/25, скасувати. 
Речові докази в кримінальному провадженні, а саме: 
-пожежне сміття, яке поміщено до пакету НПУ № PSP 4094506 та опечатано, змиви кіптяви з кришки багажнику авто, яке поміщено до пакету НПУ № NPU 5893652 та опечатано, сліди кіптяви з кришки багажнику авто, яке поміщено до пакету НПУ № NPU 5893653 та опечатано, змиви кіптяви з криші авто, яке поміщено до пакету НПУ № NPU 5893648 та опечатано, сліп-пакет з невідомою речовиною, який поміщено до пакету НПУ № NPU 5893651 та опечатано, зіскоб лако-фарбового покриття зі слідами кіптяви з рами дверей авто, який поміщено до пакету НПУ № NPU 5893649 та опечатано, зіскоб лако-фарбового покриття зі слідами кіптяви з криші авто, який поміщено до пакету НПУ № NPU 5893650 та опечатано, пляшка з під напою «REVO», яка поміщена до паперової коробки та опечатана биркою з підписами понятих, які зберігаються в ВП № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.п.127-128,148-148а,185185а), - знищити;
-автомобіль ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_5 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить ОСОБА_8 , але фактично перебуває в користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який передано на відповідальне зберігання останній та зберігається за адресою: АДРЕСА_2 (а.п.37,18,87), - залишити у користуванні ОСОБА_5 ;
-штани болотного кольору та кофту на застібці сіро-біло кольору, які поміщено до пакету НПУ № QHY 0150606 та опечатано, що належать ОСОБА_2 (а.п.137-137а) - повернути за належністю останньому.
-відеозаписи на оптичних дисках з камер відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_3 (а.п.77-78), - зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_2 не користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальному розмірі 19610 (дев`ятнадцять тисяч шістсот десять) гривень 80 копійок (а.п.116,133,154,174).
Матеріали кримінального провадження № 12025041730001449 від 01.11.2025 за ч. 2 ст. 194 КК України щодоОСОБА_2 (у 1 томі на 222 арк.) залишити при обвинувальному акті, із подальшим зберіганням у справі № 177/3895/25 (провадження № 1-кп/177/87/26).
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: