Справа № 946/6513/25 
Провадження № 2/946/1351/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Присакар О.Я., 
за участю секретаря судового засідання Воронової В.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕН» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕН» (далі – ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕН») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості у розмірі 19474,68 грн., а саме: інфляційні витрати у розмірі 14945,39 грн. та 3% річних у розмірі 4529,29 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422, 40 грн., витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.
Свої вимоги ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕН» обґрунтовує тим, що 25 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі – Банк, Кредитор) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) було укладено Договір «Автопакет» № ОД09/10/2007/840-К/162 (далі – Кредитний договір), відповідно до якого Кредитор надав Позичальнику кредит в сумі 5 352 (п`ять тисяч триста п`ятдесят два) долари США 67 центів, зі строком користування кредитними коштами (кредитом) до 24.10.2012 року, зі сплатою 14 % відсотків річних (Копія – Додаток № 2). У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов Договору «Автопакет» № ОД09/10/2007/840-К/162 від 25.10.2007 року, утворилася значна заборгованість, у зв`язку з чим кредитор був вимушений звернутися до суду з позовною заявою за захистом своїх порушених прав. 25.09.2008 року рішенням Ізмаїльським районним судом Одеської області у справі № 2-3164/08 (Копія – Додаток № 3) позов Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитом в сумі 30 820,10 грн. та судові витрати в розмірі 338,2 грн., а всього 31 158,3 грн. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 були внесені зміни у статут Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра», відповідно до яких найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі за текстом – Банк, ПАТ «КБ «Надра»). 26 лютого 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі – Новий кредитор, Позивач) укладено договір № GL2N79746 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 99, (далі – Договір). За змістом пункту 1 даного договору банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, надалі за текстом – Боржники, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом – «Основні договори», надалі за текстом – Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (Копія – Додаток №4). За змістом пункту 2 Договору Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень, право отримання коштів від реалізації заставного майна за Основними договорами, тощо. Згідно з пунктом 100 Додатку №1 до Договору № GL2N79746 про відступлення прав вимоги від 26.02.2020 року, до Нового кредитора ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за Договором «Автопакет» № ОД09/10/2007/840-К/162 від 25.10.2007 року (Копія – Додаток №5). ТОВ «Консалт Солюшенс» перерахувало ПАТ «КБ «Надра» кошти відповідно до пункту 4 Договору в розмірі 1 568 700,27 грн, що підтверджується платіжним дорученням №35 від 13.02.2020 року (Копія – Додаток №6). ТОВ «Консалт Солюшенс» є фінансовою установою згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 29 серпня 2019 року (Копія – Додаток №7) та здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг № 1739 від 10.09.2019 року (Копія – Додаток №8). 13 квітня 2021 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі № 946/1692/21 (Копія – Додаток № 9) заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником по цивільній справі 2-3164/08 за позовом Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено. Замінено сторону стягувача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області у справі № 2-3164/08, за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Враховуючи все вищенаведене, ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у матеріальних правовідносинах, що виникли на підставі Договору «Автопакет» № ОД09/10/2007/840-К/162 від 25.10.2007 року. В свою чергу, в період з 03.03.2025 року по 11.08.2025 року в межах виконавчого № 76208798 з примусового виконання виконавчого документа №946/4467/21, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області у справі №2-3164/08 за позовом ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 30 820,10 грн. та судові витрати в розмірі 338,20 грн., а всього 31 158, 30 грн. приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Бондаревим Р.В. здійснювалися стягнення грошових коштів, що разом становлять 22 136, 19 грн., вказане підтверджується випискою про часткове погашення заборгованості в межах виконавчого провадження від 14.08.2025 року (Копія – Додаток № 10). Однак, враховуючи той факт, що стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за користування грошовими коштами є триваючим правопорушенням, що обчислюється останніми трьома роками, що передували подачі позову, ТОВ «Консалт Солюшенс» має всі належні підстави для звернення до суду з таким позовом без врахування коштів, що були сплачені в період коли строки позовної давності були зупинені та відповідно такий період не включено до розрахунку заборгованості (Додаток №1). Відтак, Позивач здійснює нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суму заборгованості, що була встановлена рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду в Одеській області від 25.09.2008 року у справі № 2-3164/08 та становить 30 820,10 грн. Відповідач рішення Ізмаїльського міськрайонного суду в Одеській області від 25.09.2008 року у цивільній справі № 2-3164/08 в частині погашення заборгованості не виконала до моменту звернення із цією позовною заявою, заборгованість перед ПАТ «КБ «Надра» своєчасно не погасила, своє грошове зобов`язання, встановлене та підтверджене рішенням суду, перед ПАТ «КБ «Надра» (в подальшому - ТОВ «Консалт Солюшенс») - прострочила. Заборгованість Відповідача перед Позивачем, що була встановлена Договором «Автопакет» №ОД09/10/2007/840-К/162 від 25.10.2007 року та підтверджується рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду в Одеській області від 25.09.2008 року у цивільній справі № 2-3164/08 є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву від 13.01.2026 року про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1701516 від 26.08.2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
В судові засідання, призначені на 30.09.2025 року, 11.11.2025 року та 13.01.2026 року відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача.
Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Встановлені судом обставини у правовідносинах.
25 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі – Банк, Кредитор) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) було укладено Договір «Автопакет» № ОД09/10/2007/840-К/162 (далі – Кредитний договір), відповідно до якого Кредитор надав Позичальнику кредит в сумі 5 352 (п`ять тисяч триста п`ятдесят два) долари США 67 центів, зі строком користування кредитними коштами (кредитом) до 24.10.2012 року, зі сплатою 14 % відсотків річних (Копія – Додаток № 2).
25.09.2008 року рішенням Ізмаїльським районним судом Одеської області у справі № 2-3164/08 (Копія – Додаток № 3) позов Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитом в сумі 30 820,10 грн. та судові витрати в розмірі 338,2 грн., а всього 31 158,3 грн.
26 лютого 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі – Новий кредитор, Позивач) укладено договір № GL2N79746 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 99, (далі – Договір). За змістом пункту 1 даного договору банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, надалі за текстом – Боржники, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом – «Основні договори», надалі за текстом – Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (Копія – Додаток №4).
За змістом пункту 2 Договору Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень, право отримання коштів від реалізації заставного майна за Основними договорами, тощо.
Згідно з пунктом 100 Додатку №1 до Договору № GL2N79746 про відступлення прав вимоги від 26.02.2020 року, до Нового кредитора ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за Договором «Автопакет» № ОД09/10/2007/840-К/162 від 25.10.2007 року (Копія – Додаток №5).
ТОВ «Консалт Солюшенс» перерахувало ПАТ «КБ «Надра» кошти відповідно до пункту 4 Договору в розмірі 1 568 700,27 грн, що підтверджується платіжним дорученням №35 від 13.02.2020 року (Копія – Додаток №6).
ТОВ «Консалт Солюшенс» є фінансовою установою згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 29 серпня 2019 року (Копія – Додаток №7) та здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг № 1739 від 10.09.2019 року (Копія – Додаток №8).
13 квітня 2021 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі № 946/1692/21 (Копія – Додаток № 9) заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником по цивільній справі 2-3164/08 за позовом Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено. Замінено сторону стягувача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області у справі № 2-3164/08, за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Враховуючи все вищенаведене, ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у матеріальних правовідносинах, що виникли на підставі Договору «Автопакет» № ОД09/10/2007/840-К/162 від 25.10.2007 року.
В свою чергу, в період з 03.03.2025 року по 11.08.2025 року в межах виконавчого № 76208798 з примусового виконання виконавчого документа №946/4467/21, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області у справі №2-3164/08 за позовом ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 30 820,10 грн. та судові витрати в розмірі 338,20 грн., а всього 31 158, 30 грн. приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Бондаревим Р.В. здійснювалися стягнення грошових коштів, що разом становлять 22 136, 19 грн., вказане підтверджується випискою про часткове погашення заборгованості в межах виконавчого провадження від 14.08.2025 року (Копія – Додаток № 10).
Однак, враховуючи той факт, що стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за користування грошовими коштами є триваючим правопорушенням, що обчислюється останніми трьома роками, що передували подачі позову, ТОВ «Консалт Солюшенс» має всі належні підстави для звернення до суду з таким позовом без врахування коштів, що були сплачені в період коли строки позовної давності були зупинені та відповідно такий період не включено до розрахунку заборгованості (Додаток №1).
Відтак, позивач здійснює нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суму заборгованості, що була встановлена рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду в Одеській області від 25.09.2008 року у справі № 2-3164/08 та становить 30 820,10 грн.
Відповідач рішення Ізмаїльського міськрайонного суду в Одеській області від 25.09.2008 року у цивільній справі № 2-3164/08 в частині погашення заборгованості не виконала в повному обсязі до моменту звернення із цією позовною заявою, заборгованість перед ПАТ «КБ «Надра» своєчасно не погасила повністю, своє грошове зобов`язання, встановлене та підтверджене рішенням суду, перед ПАТ «КБ «Надра», а в в подальшому - ТОВ «Консалт Солюшенс» - прострочила.
Заборгованість відповідача перед позивачем, що була встановлена Договором «Автопакет» №ОД09/10/2007/840-К/162 від 25.10.2007 року та підтверджується рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду в Одеській області від 25.09.2008 року у цивільній справі № 2-3164/08 є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права.
Щодо позовної давності, суд зазначає наступне.
Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України).
Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).
Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а тому оскільки на день звернення ТОВ «Консалт Солюшенс» до суду з вказаним вище позовом до відповідача заборгованість за Кредитним договором відповідачем не погашена, зобов`язання останніх перед банком триває.
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.
Викладене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
Щодо продовження строків давності на строк дії карантину, суд зазначає таке.
Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).
Однак суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).
Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).
Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину.
Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.
Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22).
Отже, на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року) прострочені платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом № 540-ІХ позовної давності.
У цій справі рішенням Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області від 25.09.2008 року позовні вимоги боржником не виконане, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому в позивача право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
З урахуванням положень статтею 625 ЦК України вказане право підлягає обмеженню строком давності, який підлягає обрахуванню з урахуванням Закону № 540-ІХ.
При цьому згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину.
Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, тому позивач, звернувшись до суду в вересні 2022 року, в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 23.02.2019 року до 23 лютого 2022 року дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Закону № 540-ІХ.
Подібні висновки викладену у постанові Верховного Суду від25вересня 2024року у справі № 206/2984/23 (провадження № 61-7249св24).
Ураховуючи викладене, суд виснує про відсутність підстав для застосування строків позовної давності до заявлених ТОВ «Консалт Солюшенс» вимог у цій справі.
Отже, ураховуючи викладене та приймаючи до уваги наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником та з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої кредитор має право на отримання від боржника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, суд виснує про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Консалт Солюшенс» в цій частині.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору.
Згідно ч. ч.1-2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжною інструкцією № 331 від 15.08.2025 року.
Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. 3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. 4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Як вбачається з позовної заяви, позивач зазначає, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, складає 7 422,40 (сім тисяч чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, з яких 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок на судові витрати та 5 000 грн складають витрати на правову допомогу.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Статтею 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Постанова ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Натомість, на підтвердження понесених позивачем судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, ним не надано суду жодних доказів, у зв`язку з чим позбавлений об`єктивної можливості встановити вказані позивачем обставини, а тому вимога про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу позивачу в розмірі 5000 грн. не підлягає задоволенню, як такої, що недоведена належними та достатніми доказами.
Керуючись ст. ст. 526, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕН» (адреса: 65048, м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф. 308, ЄДРПОУ – 42251700) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕН» (адреса: 65048, м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф. 308, ЄДРПОУ – 42251700) грошові кошти у розмірі 19474,68 грн., а саме: інфляційні витрати у розмірі 14945,39 грн. та 3% річних у розмірі 4529,29 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕН» (адреса: 65048, м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф. 308, ЄДРПОУ – 42251700) судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
В іншій частині позову – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: 	О.Я.Присакар