ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

15.12.2025	м. Суми	Справа № 920/548/25	

Господарський суд Сумської області у складі судді Ковтуна В.М., за участю секретаря судового засідання Павлючок І.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 920/548/25
за позовом: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи 
«Сумигаз» (вул. Лебединська, 13, м. Суми, 40021, 
код ЄДРПОУ 03352432)
до відповідача: Акціонерного товариства «Сумихімпром»
(вул. Харківська, п/в 12, м. Суми, 40003, код ЄДРПОУ 05766356)
про стягнення 4965116 грн 87 коп. 

за участю представників сторін:
від позивача: Юрченко І.М., 
від відповідача: не прибув

Суть спору: 18.04.2025 позивач через систему "Електронний суд" звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 4965116 грн 87 коп. заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за вересень 2023 р, в тому числі: 3505349,42 грн основного боргу, 664881,18 грн інфляційних збитків, 165649,58 - 3% річних, 629236,69 грн пені, за неналежне виконання зобов`язань за Договором розподілу природного газу, укладеного шляхом підписання Заяви-приєднання № 094205LA9WAP036 від 01.03.2016, також просить стягнути з відповідача судові витрати (судовий збір).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2025, справу № 920/548/25 призначено судді Ковтуну Володимиру Миколайовичу.
Ухвалою від 22.04.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/548/25; призначив підготовче засідання на 21.05.2025, 11:00.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що у Сумській області була оголошена повітряна тривога судове засідання у справі 920/548/25, призначене на 21.05.2025, 11:00 не відбулось, про що складено акт суду від 21.05.2025.
Ухвалою від 21.05.2025 суд призначив підготовче засідання на 16.06.2025, 10:30.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що у Сумській області була оголошена повітряна тривога судове засідання у справі 920/548/25, призначене на 16.06.2025, 10:30 не відбулось, про що складено акт суду від 16.06.2025.
Ухвалою від 16.06.2025 суд призначив підготовче засідання на 16.07.2025, 12:00.
Розгляд справи 16.07.2025 не відбувся в зв`язку з перебуванням судді Ковтуна В.М. у відпустці з 10.07.2025 по 29.07.2025.
25.06.2025 відповідач надав до суду Відзив на позовну заяву (вх. № 3080 від 25.06.2025), відповідно до змісту якого заперечує проти позовних вимог, та в свою чергу, просить суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій. Окрім цього, зазначає, що рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Сумихімпром» від 23.05.2025 (протокол від 28.05.2025 № 2/20250) було змінено тип ПАТ «Сумихімпром» з публічного на приватне і перейменовано його в Акціонерне товариство «Сумихімпром». Просить при розгляді справи № 920/548/25 врахувати вищевказані обставини.
Також відповідач надав до суду Клопотання про поновлення строку (вх. № 3640 від 25.06.2025), відповідно до змісту якого просить поновити відповідачу процесуальний строк на звернення до суду з відзивом на позовну заяву, визнавши причини пропуску поважними.
Ухвалою суду від 30.07.2025 призначено підготовче засідання у справі № 920/548/25 на 25.08.2025, 10:30.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що на території Сумського району Сумської області була оголошена повітряна тривога судове засідання у справі 920/548/25, призначене на 25.08.2025, 10:30 не відбулось, про що складено акт суду від 25.08.2025.
Ухвалою від 25.08.2025 суд призначив підготовче засідання на 08.09.2025, 11:30.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що на території Сумського району Сумської області була оголошена повітряна тривога судове засідання у справі 920/548/25, призначене на 08.09.2025, 11:30 не відбулось, про що складено акт суду від 08.09.2025.
Ухвалою від 08.09.2025 суд призначив підготовче засідання на 06.10.2025, 12:45.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що на території Сумського району Сумської області була оголошена повітряна тривога судове засідання у справі 920/548/25, призначене на 06.10.2025, 12:45 не відбулось, про що складено акт суду від 06.10.2025.
Ухвалою від 06.10.2025 суд призначив підготовче засідання на 27.10.2025, 09:30.
Ухвалою, постановленою судом без оформлення окремого документа, зазначеною в протоколі судового засідання від 27.10.2025 суд задовольнив клопотання відповідача АТ «Сумихімпром» (вх. № 3640 від 25.06.2025) про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, поновив строк на подання відзиву на позовну заяву та долучив відзив на позовну заяву до матеріалів справи.
Ухвалою від 27.10.2025 суд закрив підготовче засідання та призначив справу № 920/548/25 до судового розгляду по суті; призначив розгляд справи по суті в судове засідання на 19.11.2025,11:00.
19.11.2025 позивач надав до суду Заперечення на клопотання про зменшення пені у справі № 920/548/25 (вх. № 5548 від 19.11.2025).
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що на території Сумського району Сумської області була оголошена повітряна тривога судове засідання у справі 920/548/25, призначене на 19.11.2025, 11:00 не відбулось, про що складено акт суду від 19.11.2025.
Ухвалою від 19.11.2025 призначити розгляд справи по суті на 15.12.2025,11:00.
24.11.2025 відповідача надав до суду через систему «Електронний суд» Додаткові пояснення у справі на заперечення позивача у справі № 920/548/25 (вх. № 5616 від 24.11.2025).
В судовому засіданні 15.12.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання 15.12.2025 не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Судовий процес на виконання ч. 1 ст. 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Під час судового розгляду, відповідно до статей 209, 210 ГПК України були з`ясовані всі обставини, на які сторони у справі посилалися, як на підставу своїх вимог та/або заперечень, та досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.
У судовому засіданні 15.12.2025 в порядку абз. 1 ч. 1 ст. 219 ГПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголосив скорочене рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до наступних висновків.

01.03.2016 між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (оператор ГРМ, позивач) та Публічним акціоненим товариством «Сумихімпром» (Споживач) укладено договір розподілу природного газу шляхом підписання Заяви-приєднання № 094205LA9WAP036 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) на умовах Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498. 
Як підтверджується матеріалами справи, рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Сумихімпром» від 23.05.2025 (протокол від 28.05.2025 № 2/20250) було змінено тип ПАТ «Сумихімпром» з публічного на приватне і перейменовано його в Акціонерне товариство «Сумихімпром». Означене підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Приймаючи до уваги означене, відповідачем у справі є Акціонерне товариство «Сумихімпром».
Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (п. 1.1. договору). 
Договір укладається на невизначений строк (п. 12.1 Договору).
Згідно з пунктами 2.1., 2.2. Договору розподілу, Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки і порядку, визначені цим Договором; обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.
Згідно з п. 6.1. договору, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (в редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2080 від 07.10.2019).
Пунктом 6.3. договору передбачено, що величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу (в редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1469 від 29.07.2020). Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (в редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2080 від 07.10.2019).
Відповідно до положень пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.
Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи із річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача відповідно до цього Кодексу,
оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.
Згідно із п. 2 гл.6 р. VI Кодексу газорозподільних систем Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктом (об`єктами) споживача за попередній газовий рік, величину планованої місячної плати за послуги розподілу із зазначенням її складових (визначається Оператором ГРМ відповідно до абзацу першого цього пункту). Така інформація може бути надана споживачеві шляхом розміщення її в особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання - передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими), платіжних документах тощо.
Споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2021 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах у газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік. У такому разі, якщо фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність, величина перевищення має бути сплачена споживачем за двократною вартістю тарифу на розподіл природного газу на користь Оператора ГРМ відповідно до договору розподілу природного газу.
Фактичний обсяг використання потужності визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу наростаючим підсумком протягом відповідного календарного року. 
У випадку якщо річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, нарахування Оператором ГРМ вартості перевищення замовленої потужності не здійснюється.
Відповідно до п. 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ з 01 січня 2022 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за:
- 39 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі;
- 126 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі;
- 314 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим.
Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів) (абзац восьмий пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ).
Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення її у платіжних документах (для побутових споживачів), особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими) (абзац дев`ятий пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ).
Споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах з розбивкою по кожному об`єкту в газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік (абзац десятий пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ).
Річна замовлена потужність об`єкта Споживача на 2023 рік була визначена, виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу ПАТ «Сумихімпром» за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, зокрема, за період 01.10.2021 по 30.09.2022 становить 55 980 708,44 м3. 
Між сторонами підписаний та належним чином оформлений акт приймання - передачі газу № СУМ0067342 від 30.09.2022., в якому визначено РЗП на 2023 рік. 
Таким чином, 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача становила 4 665 059,03 м3
Відповідно до постанови НКРЕКП від 22.12.2021 №2766 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «ОГС«Сумигаз» установлено наступний тариф на послуги розподілу природного газу:
1) на період з 01 січня 2022 року - у розмірі 1,608 грн. за 1 м3 (з урахуванням ПДВ);
Щомісячний платіж за розрахунком АТ «ОГС «Сумигаз» на 2023 рік дорівнює 4 665 059,03 м3 х 1,608 грн. за 1 м3 (тариф на послуги розподілу природного газу) = 7501414,97 грн.
Періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць (п. 2 гл.6 р. VI Кодексу газорозподільних систем).
Відповідно до п. 7 гл.6 р. VI Кодексу ГРМ оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу.
Згідно з п. 10 глави 6 розділу VI Кодекс ГРМ надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг.
Оператор ГРМ до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надсилає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний період, підписані уповноваженим представником Оператором ГРМ.
Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов`язаний
повернути Оператору ГРМ один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством.
До вирішення спірних питань сума до сплати за надані послуги з розподілу природного газу ГРМ установлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.
Відповідно до п. 6.6 Договору, остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. За вересень 2023р. 
Відповідачу надано послугу з розподілу природного газу (потужність) на суму 7501 414,97 грн., що підтверджується актом наданих послуг з розподілу природного газу від 30.09.2023 №СУМ83016929.
Станом на 17.04.2025 відповідачем заборгованість за вересень 2023 року у розмірі 7 501 414,96 грн. сплачена частково, у розмірі 3 996 065,54 грн., таким чином несплаченою сумою залишається 3 505 349,42 грн.
Відповідно до п. 6.7 Типового договору розподілу у разі виникнення у Споживача заборгованості за цим Договором Сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.
У разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.
Дана норма Типового договору розподілу напряму співпадає з нормою Кодекс ГРМ, а саме: з п.8 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, відповідно до якого у разі виникнення у споживача заборгованості за договором розподілу природного газу сторони (за згодою Оператора ГРМ) можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.
У разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.
Будь - якої заяви/листа щодо укладення графіку погашення заборгованості від Відповідача не надходило, а відтак АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» мав усі достатні правові та законні підстави для зарахування отриманих платежів в рахунок погашення існуючої заборгованості.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача направлялися претензії від 01.08.2024 №90-0824 та 11.11.2024 № 1546 з проханням сплатити заборгованість у розмірі 35050349,42 грн.
Доказів сплати чи обґрунтованих заперечень на претензії матеріали справи не містять.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач не виконав договірних зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг з розподілу природного газу за вересень 2023 року, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 3505349,42 грн, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір у даній справі, суд керується наступним:
Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).
Пунктом 1 частини другої ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення містяться у ст. 174 ГК України.
Відповідно до частин першої та другої ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша ст. 634 ЦК України).
Згідно із ч. ч. 2, 6 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать ч. 2 цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
Відповідно до cт. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.
Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.
Тобто, договір розподілу природного газу є договором приєднання, за яким його умови визначені заздалегідь однією із сторін, а тому такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другою стороною до нього в цілому, що означає, що друга сторона не може змінювати умови запропонованого договору, а може лише прийняти їх в запропонованому вигляді.
Отже, укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором надання послуг з розподілу природного газу.
Згідно зі ст. 526, 629 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 222 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Факт надання позивачем відповідачу послуг за договором у спірний період, підтверджується наявним в матеріалах справи актом наданих послуг розподілу газу за вересень 2023 року.
Вищезазначений акт підписаний сторонами та є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», за якими відповідач отримав товар та послуги, а відтак це є підставою виникнення обов`язку у відповідача.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Підписанням актів наданих послуг який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», сторони зафіксували факт здійснення господарської операції. 
В свою чергу, відповідач не здійснив оплату послуг у встановлений договором строк у повному обсязі, докази протилежного відповідачем не подані.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 3505349,42 грн.
За порушення строку оплати за надані послуги, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню.
За приписами частин першої, третьої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п. 8.2 Договору, у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за даним Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
У відзиві на позовну заяву, представником відповідача заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованої пені, яке обґрунтовує тим, що позивачем не доведено завдання йому збитків саме через порушення відповідачем зобов`язань за Договором, а також розмір збитків, який би відповідав нарахованим штрафним санкціям. Обгрунтовуючи означене клопотання зазначає, що АТ «Сумихімпром» знаходиться у скрутному фінансовому становищі, яке виникло з ряду причин і на даний час не володіє джерелами оплати заборгованості. Несвоєчасність розрахунків за вищезазначеним договором являється не наслідком несумлінного виконання своїх зобов`язань відповідачем, а існування об`єктивних причин, що не дозволяють АТ «Сумихімпром» своєчасно і в повному обсязі виконувати свої зобов`язання.
Також, представник відповідача посилається на положення ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України (в редакції чинній на час існування спірних правовідносин) , відповідно до якої, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Розглянувши клопотання представника відповідача про зменшення розміру нарахованої пені, суд дійшов висновку про його необґрунтованість.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Зокрема, такими правилами є норми про неустойку, передбачені статтями 549- 552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Так, ч. 3 ст. 551 ЦК України визначена можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Неустойкою у відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України є штраф, пеня.
При вирішенні питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, необхідно об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони тощо.
Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен, зокрема, об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та інше. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Типовим договором розподілу природного газу передбачена відповідальність сторін, так відповідно ч.1 п. 8.2 у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Позивачем відповідно до умов договору здійснено розрахунок та заявлено до стягнення суму пені у розмірі 629236,69 грн.
Зменшення розміру визначених вище сум є правом суду, а не обов`язком, і за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18, від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).
Суд враховує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).
У п. 40 постанови Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №915/2222/19 Верховний Суд зауважує, що суд може вирішити питання про зменшення розміру штрафних санкцій, процентів річних і за власною ініціативою, а не тільки за клопотанням заінтересованої особи. Зменшення розміру штрафу, пені, річних відсотків є правом суду і може бути реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання грошових зобов`язань конкретно для відповідача, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а саме лише твердження про наявність об`єктивних причин не може слугувати належними та допустимим доказом в рамках зменшення штрафних санкцій.
Відповідачем також не надано доказів неможливості виконати грошове зобов`язання за Договором розподілу природного газу.
Відповідно до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, що не заборонена законом.
Суд бере до уваги доводи позивача про те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач перебував та перебуває в гіршому становищі порівняно з позивачем з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі обставини, стосуються обох сторін договору, а тому не можуть у даному випадку бути підставою для задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.
Окрім цього позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати.
За умовами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
При цьому застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 Цивільного кодексу України, право кредитора на стягнення процентів річних не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення процентів річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідачу нараховано 664881,18 грн інфляційних втрат та 165649,58 грн 3% річних.
Відповідач контррозрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань суду не надав.
Суд перевірив надані позивачем розрахунки та приходить до висновку що розрахункі здійснено арифметично правильно.
З огляду на вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат визнаються судом правомірними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача 664881,18 грн - інфляційних втрат та 165649,58 грн -3% річних.
Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому підлягають задоволенню з урахуванням вищевикладеного.
Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 129 ГПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 59481,40 грн підлягає стягненню на його користь з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
1. Позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» до Акціонерного товариства «Сумихімпром» про стягнення 4965116 грн 87 коп. задовольнити повністю.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумихімпром» (вул. Харківська, п/в 12, м. Суми, 40003, код ЄДРПОУ 05766356) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (вул. Лебединська, 13, м. Суми, 40021, код ЄДРПОУ 03352432) 3505349 грн 42 коп. основного боргу, 664881 грн 18 коп. інфляційних збитків, 165649 грн 58 коп. 3% річних, 629236 грн 69 коп. пені, а також 59581 грн 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.
Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повне рішення складене та підписане суддею 01.01.2026, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці у період з 22.12.2025 по 31.12.2025.

Суддя	В.М. Ковтун