ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/18092/24 пров. № А/857/5176/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії : 
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року (суддя – Крутько О.В., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Львів, дата складення повного тексту рішення– не зазначено), 
в адміністративній справі №380/18092/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, 
про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив: 

У серпні 2024 року ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому просив: 1) визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 09.05.2024 року №ЗХ/ ЛВ/12928/13/06/РРО/3567301345-ФС. 
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх необґрунтованими та незаконними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.01.2025 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 09.05.2024 №ЗХ/ЛВ/12928/13/06/РРО/3567301345-ФС. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 968,96 грн сплаченого судового збору. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідністю обставинам справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що 27 березня 2024 року посадовими особами ГУ ДПС у Львівській області відповідно проведено фактичну перевірку, зокрема, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за адресою здійснення господарської діяльності АДРЕСА_1 . В акті фактичної перевірки від 27 квітня 2024 року вказано, що діяльність з продажу алкогольних напоїв здійснювала бариста ОСОБА_2 . За результатами перевірки ГУ ДПС у Львівській області у позивача за фактичним місцем здійснення господарської діяльності встановлено, що ОСОБА_2 допущено до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, про що складено Акт фактичної перевірки. Згідно трекінгу відстежень АТ «Укрпошта» поштове відправлення вручено особисто. Відтак, позивачу було відомо про розгляд справи про накладення штрафу. Таким чином, 09 травня 2024 року уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки Головного управління ДПС у Львівській області, вирішено накласти на позивача штраф у розмірі 71000,00 грн.. Зазначає апелянт, що позивач був обізнаний про те, що предметом перевірки є питання щодо дотримання законодавства з питань оформлення трудових відносин з працівниками. З огляду на вказане апелянт вважає, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що прямо передбачений законодавством України. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт відповідач просить оскаржене рішення суду від 01.01.2025 скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задоволити. 
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.
Позивач ФОП ОСОБА_1 зареєстрована з 02.08.2023 як фізична особа-підприємець, яка здійснює підприємницьку діяльність за наступними видами економічної діяльності: 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний), 46.17 Діяльність посередників у торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 46.34 Оптова торгівля напоями, 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах, 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, 56.21 Постачання готових страв для подій, 56.30 Обслуговування напоями.
27.03.2024 Головним управлінням ДПС у Львівській області проведена фактична перевірка ОСОБА_1 , що здійснює свою господарську діяльність, за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами вказаної перевірки податковим органом складено Акт фактичної перевірки 27.03.2024 №12928/13/06/РРО/ НОМЕР_1 (а.с. 46). 
Згідно Акта (довідки) фактичної перевірки від 27.03.2024, посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області, під час проведення фактичної перевірки за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено допущення працівника ОСОБА_2 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
04.04.2024 Західне міжрегіональне управління Держаної служби з питань праці прийняло рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № 3Х/ЛВ/ДПС-12928/13/06/РРО/ НОМЕР_1 . Розгляд справи призначено на 09.05.2024 в приміщенні Західного міжрегіонального управління Держаної служби з питань праці (м.Львів, пл. Міцкевича,8). Вказане рішення направлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 рекомендованим листом та вручено особисто 10.04.2024 (а.с. 48, 49, 50). 
09.05.2024 Західне міжрегіональне управління Держаної служби з питань праці прийняло постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/12928/13/06/ РРО/3567301345-ФС, згідно якої вирішено накласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 71000 грн. (а.с. 55-зв.). 
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернулась із цим адміністративним позовом до суду. 

Переглянувши оскаржене рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками окружного суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Згідно із ч.1 ст.260 КЗпП України, державний нагляд за додержанням законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці здійснюють, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі Порядок №509). 
Штраф на позивача накладено відповідно до Порядку №509. 
Відповідно до п.2 Порядку накладення штрафів, штрафи мають право накладати начальники територіальних органів Держпраці та їх заступники. 
Оскаржувана постанова про накладення штрафу від 09.05.2024 №ЗХ/ЛВ/12928/13/06/РРО/3567301345-ФС винесена заступником начальника Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Вакулою А.Я., а отже визначеною Порядком №509 уповноваженою посадовою особою. 
Відповідно до пункту 3 Порядку №509, справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому – сьомому пункту 2 цього Порядку. 
Відповідно до абз. 7 п. 2 Порядку №509, підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю є акт перевірки ДПС, її територіального органу у ході якої виявлені порушення законодавства про працю. 
Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за 09.05.2024 №ЗХ/ЛВ/12928/13/06/РРО/3567301345-ФС винесена на підставі Акта перевірки Головного Управління ДПС у Львівській області від 27.03.2024 №12928/13/06/РРО/ НОМЕР_1 , складеного за результатами проведеної фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , що відповідає пункту 2 Порядку №509. За порушення вимог ч.4 статті 24 КЗпП України, вимог постанови КМУ №413, відповідальність за яке передбачено абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 71000,00 грн.. 
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку (акт перевірки ДПС, її територіального органу у ході якої виявлені порушення законодавства про працю), уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. 
Листом від 04.04.2024 вих. №ЗХ/3.1/5497 повідомлено позивача, що у відповідності до пункту 2 Порядку №509 отримання акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є підставою для накладення штрафу. 
Матеріалами справи підтверджується, що на адресу позивача скеровано рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 04.04.2024 №ЗХ/ЛВ/ДПС-12928/13/06/РРО/ НОМЕР_1 , яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 09.05.2024. 
Сам по собі факт відсутності особи під час розгляду справи про накладення штрафу не свідчить та не може свідчити про протиправність рішення (його необґрунтованість), яке оскаржується, оскільки у даному випадку відповідач виконав обов`язок щодо належного повідомлення позивача про розгляд справи. 
Відповідно до абз. 1 п. 4 Порядку №509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. 
Актом перевірки установлено порушення, зокрема: станом на 27 березня 2024 року вказано, що діяльність з продажу алкогольних напоїв здійснювала бариста ОСОБА_2 . 
Позивач вказує, що здійснює підприємницьку діяльність за адресою: м. Львів, вул. Короленка,10 у якому розташоване кафе, частина приміщення, якого орендується у ТОВ «БОБА ЕНД БЛЕК», що підтверджується договорами оренди приміщення. 
Так, 06 вересня 2023 року між ТОВ «БОБА ЕНД БЛЕК» та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір суборенди №2. Відповідно до п.1.1., 1.3., 3.1. Договору ТОВ «БОБА ЕНД БЛЕК» передає ФОП ОСОБА_1 у строкове безоплатне користування нежитлове приміщення площею 30 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Орендар користується приміщенням на підставі Договору оренди №61121_1 від 06 листопада 2021 року. Приміщення передається у суборенду строком з 06.09.2023 року до 05.09.2024 року. Якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення терміну дії договору не заявить про намір припинити цей Договір. 06 листопада 2021 року між ТОВ «БОБА ЕНД БЛЕК» та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди відповідно до якого товариству було передано у тимчасове платне користування приміщення загальною площею 106,9 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Також за адресою: АДРЕСА_1 у ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «БОБА ЕНД БЛЕК» зареєстровані два окремих реєстратори розрахункових операцій. 
Колегія суддів враховує, що згідно вимог ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. 
Як передбачено п. 6 ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі, додержання якої є обов`язковою при укладенні трудового договору з фізичною особою. 
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з ч.5 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин. 
Відтак, особою, яка фактично проводила розрахункові операції була саме: ОСОБА_2 . 
Апеляційний суд також враховує, що ТзОВ «БОБА ЕНД БЛЕК» та ФОП ОСОБА_1 є окремими господарськими одиницями, які здійснюють діяльність за адресою АДРЕСА_1 та мають окремі програмні реєстратори розрахункових операцій, що підтверджується доказами наданими позивачем. 
Розрахунковий документ №45431 є доказом, який підтверджує факт продажу товару, містив обов`язковий реквізит підпис касира: «Касир ОСОБА_2 », який засвідчує розрахункову операцію шляхом накладання електронного підпису або електронної печатки суб`єкта господарювання, на якого зареєстровано ПРРО, в даному випадку на ФОП ОСОБА_1 .. 
Наявність одного сертифіката електронного підпису дає можливість працювати тільки на одному програмному реєстратору і лише одному касиру. Це дає можливість зрозуміти, що доводи позивача про помилкову реалізацію є такими, що не відповідають дійсності, адже ОСОБА_2 при виконанні трудових функцій у іншого суб`єкта, не могла здійснити вхід на такий ПРРО без закриття зміни попереднього касира та провести розрахункову операцію у позивача. 
Являються обгрунтованими доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 на момент перевірки виконувала з торгової точки ОСОБА_1 функції баристи/продавця, здійснювала реалізацію підакцизного товару від Позивача до покупців, була допущена позивачем до готівкових коштів каси та до реєстраторів розрахункових операцій, тому вручення посадовими особами на початку проведення фактичних перевірок наказів та направлень, та засвідчення їх власним підписом ОСОБА_2 варто розцінювати як виконання трудових функцій. 
При цьому, ні під час проведення фактичної перевірки, ні під час підписання акта ОСОБА_2 не повідомляла інспекторів ГУ ДПС у Львівській області про те, що вона є працівником іншого суб`єкта господарювання, а не ФОП ОСОБА_1 .. Також, і позивачем не надано жодного доказу на спростування того факту, що у період, у який здійснено перевірку, на позивача працювали інші особи, а не особа, що зазначена в Акті перевірки. 
Згідно абз.2 п.4 Порядку №509, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку (акт перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю), складає постанову про накладення штрафу. 
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), передбачена відповідальність фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю у вигляді штрафу - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення, а до фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження. 
Колегія суддів зазначає, що позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудового договору у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, фактичних обставин справи, системного аналізу положень законодавства України, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана Постанова №ЗХ/ЛВ/12928/13/06/РРО/3567301345-ФС по суті виявленого порушення є правомірною та обґрунтованою. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують помилковість висновків суду першої інстанції, а отже апеляційну скаргу необхідно задоволити. 
На підставі наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи ухвалено рішення без повного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що є підставою для його скасування та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

постановив:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці - задоволити. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року в адміністративній справі №380/18092/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови - скасувати та прийняти нову постанову. 
У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська