КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Справа № 760/22994/25                                                                          Головуючий в суді І інстанції Сергієнко Г.Л.
Провадження № 33/824/5330/2025                                                        Головуючий в суді ІІ інстанції Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 грудня 2025 року                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді Сушко Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 414824 від 07.08.2025 року - 06.08.2025 року о 23 год. 09 хв. у м. Київ, б-р. Вацлава Гавела, буд. 65, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу працівника поліції про зупинку вказану жезлом та поїхав, після чого шляхом переслідування був зупинений на вул. Віталія Скакуна, буд. 14, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі дев`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) грн.
Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 17 жовтня 2025 року подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовував тим, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення суть адміністративного правопорушення не відповідає диспозиції ст. 122-4 КУпАП.
Також доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що п. 2.4 ПДР України встановлено вимогу водія зупинитися з дотриманням ПДР України, тому з урахуванням місця, де відбулась подія, а саме на естакаді, зупинка із дотриманням вимог ПДР України була неможлива.
ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно із  ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею  252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи адміністративної справи доказах.
Відповідно до ч. 1 ст. 122-2 КУпАП невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.
Відповідно до п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.
Вина ОСОБА_1 у порушенні п. 2.4 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 245759 від 07.08.2025 року, з якого вбачається, що 06.08.2025 року о 23 год. 09 хв. у м. Київ, б-р. Вацлава Гавела, буд. 65, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу працівника поліції про зупинку вказану жезлом та поїхав, після чого шляхом переслідування був зупинений на вул. Віталія Скакуна, буд. 14, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП (а.с. 1-2);
- у рапорті старшого сержанта поліції Артема Бабіна від 06.08.2025 року, зі змісту якого вбачається, що під час патрулювання за адресою м. Київ, б-р. Вацлава Гавела, буд. 65, було помічено, як автомобіль «Хюндай Акцент» д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 (проїзд без зупинки заборонено), після чого повернув в бік вул. В. Чумака, на що поліцейський за допомогою жезла вказав водію даного транспортного засобу про зупинку. Водій спочатку знизив швидкість та рухався правіше, а через декілька секунд пришвидшився та поїхав прямо у бік вул. В. Чумака, після чого за допомогою службового авто «Рено» д.н.з. НОМЕР_2 (на синьому фоні) та спеціальних світлових та звукових сигналів було здійснено переслідування авто, яке було зупинено на вул. Віталія Скакуна, буд. 14, за кермом перебував ОСОБА_1 , на якого в подальшому було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 122-2 КУпАП та постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зазначає, що у зв`язку з некоректною роботою службового планшету, або можливим збоєм у роботі та можливим допущенням механічної помилки, в електронному протоколі стаття КУпАП була вказана невірно (а.с. 3). 
- на відеозаписі із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення вчиненого особою, що притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм вказаних правил ПДР. Зокрема, на долученому до матеріалів справи відеозаписі зафіксовано, як транспортний засіб не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», після чого патрульний поліції за допомогою жезлу вказав на вимогу зупинки водієві вказаного автомобіля, на що останній, увімкнувши правий покажчик повороту, зменшив швидкість, однак в моменті пришвидшився та поїхав, не здійснивши зупинку. Патрульні поліції зупинили транспортний засіб у результаті переслідування на службовому авто з увімкненими світловими та звуковими сигналами. На відеозаписі зафіксовано факт роз`яснення водієві прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, складання адміністративних матеріалів та ознайомлення водіїв з ними (а.с. 4).
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про здійснення адміністративного правопорушення.
Кодекс України про адміністративні правопорушення, а саме - ст. 256 детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.
Протокол підписаний особою, яка його склала, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ..
Обставини, зазначені в протоколі узгоджуються із дослідженим судом апеляційної інстанції відеозаписом із нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського, на якому відображені події, які відбувалися 06 серпня 2025 року за участю ОСОБА_1 ..
Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео, що міститься в матеріалах справи, зафіксовані подія правопорушення. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення суть адміністративного правопорушення не відповідає диспозиції ст. 122-4 КУпАП, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до змісту наявного у матеріалах справи рапорту старшого сержанта поліції Артема Бабіна від 06.08.2025 року вбачається, що на водія було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 122-2 КУпАП, однак у зв`язку з некоректною роботою службового планшету, або можливим збоєм у роботі та можливим допущенням механічної помилки, в електронному протоколі стаття КУпАП була вказана невірно.
Разом з тим, викладені фактичні обставини у протоколі про адміністративне правопорушення, встановлене порушення пункту 2.4 ПДР України щодо обов`язку водія зупинитись на вимогу поліцейського з дотриманням вимог ПДР України та наявний у матеріалах справи відеозапис, на якому зафіксовано факт адміністративного правопорушення, свідчать про відповідність диспозиції ч. 1 ст. 122-2 КУпАП України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в цій ситуації невідповідність між установленими фактичними обставинами та помилково зазначеною статтею адміністративного правопорушення у протоколі має суто технічний характер і не впливає на суть пред`явленого обвинувачення. Інше тлумачення свідчило б про надмірний формалізм та істотно порушувало б основні принципи верховенства права, зокрема принципи невідворотності покарання та справедливості. Тому такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. 
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що п. 2.4 ПДР України встановлено вимогу водія зупинитися з дотриманням ПДР України, тому з урахуванням місця, де відбулась подія, а саме на естакаді, зупинка із дотриманням вимог ПДР України була неможлива, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, долученого до матеріалів справи, після того як патрульний жезлом подав водієві вимогу про зупинку, у ОСОБА_1 була можливість зупинитися відповідно до вимог ПДР України, однак він цього не зробив. Крім того, відеозапис свідчить, що водій спочатку мав намір зупинитися - він зменшив швидкість та увімкнув правий покажчик повороту, - проте в подальшому змінив своє рішення і, збільшивши швидкість, продовжив рух прямо, відтак такі доводи апеляційної скарги спрямовані на уникнення від відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Враховуючи положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у розмірі дев`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) грн, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено «12» грудня 2025 року.
 
Суддя Київського апеляційного суду                                                        Л.П. Сушко