ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/2516/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Іванчулинця Д.В.,
при секретарі судового засідання - Грига Н.В.,
за участі сторін та осіб, які беруть участь у розгляді справи:
представник позивача – Сідак П.П.,
представник відповідача – Щадей С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (вул. Ф.Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ 40108913) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 30 січня 2026 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 06 лютого 2026 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника – адвоката Сідака Павла Петровича (далі – представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі – відповідач), яким просить суд:
1) прийняти позовну заяву до розгляду;
2) розглянути позовну заяву за правилами загального позовного провадження;
3) визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 19.03.2025 р. № 782 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП» щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ;
4) визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 20.03.2025 р. № 41 о/с «По особовому складу» щодо звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 ;
5) поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого інспектора відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області з 20 березня 2025 року;
6) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області (код ЄДРПОУ 4010891виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове утримання за час вимушеного прогулу;
7) стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 100 000 (ста тисяч) гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач - ОСОБА_1 з 2000 року по 20.03.2025 року проходив службу в органах внутрішніх справ та органах поліції, за період роботи працював на різних посадах, з 2015 року був прийнятий на службу до Національної поліції України. З 2004 року проходив службу на посаді старшого слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області по 13 червня 2024 року. Наказом Головного управління національної поліції в Закарпатській області від 13 червня 2024 року № 126 о/с позивача було призначено на посаду старшого інспектора відділення снайперів батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 1514 від 18.06.2024 року до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби та наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 131 о/с від 19.06.2024 року звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Рішенням Закарпатського окружного суду від 02.12.2024 року в адміністративній справі №260/4290/24 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано накази ГУНП в Закарпатській області № 126 о/с від 13.06.2024 року «По особовому складу» щодо призначення позивача старшим інспектором відділення снайперів батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, пункт 2 наказу від 18.06.2024 року №1514 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП в Закарпатській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, наказ від 19.06.2024 року №131 о/с «По особовому складу» щодо звільнення зі служби позивача, а також наказ від 09.08.2024 року №163 о/с «По особовому складу» «Про часткову зміну пунктів наказу ГУНП в Закарпатській області від 19.06.2024 року № 131» та поновлено позивача на посаді старшого слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 25.06.2024 року.
Наказом ГУНП в Закарпатській області від 16.12.2024 року № 244/ос позивача поновлено на вищевказаній посаді. В подальшому, наказом ГУНП в Закарпатській області від 24.12.2024 року № 252/ос ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області з 25.12.2024 року.
Позивач вказує, що починаючи з 19.12.2024 року безперервно перебував на лікарняному у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що підтверджується відповідними медичними документами, а саме:
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 20.12.2024 № M23X-5BPH-T7PX-339А з 19.12.2024 по 23.12.2024 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 23.12.2024 № AMCP-6557-В26Р-2744 з 23.12.2024 по 27.12.2024 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 30.12.2024 № ATC2-56EA-КХЕ2-Х743 3 27.12.2024 по 03.01.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 03.01.2025 № 4P93-2XK5-P846-8HXP 3 03.01.2025 по 10.01.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородської міської багатопрофільної лікарні від 13.01.2025 № X9KH-MX42-КМ74-68ВС з 13.01.2025 по 19.01.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородської міської багатопрофільної лікарні від 20.01.2025 № ТРК7-9858-3С23-В8КА з 20.01.2025 по 24.01.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 27.01.2025 № PC24-BA3M-2MAB-МР79 з 24.01.2025 по 31.01.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 31.01.2025 № 9538-B5X4-6С2В-ТК5Т з 31.01.2025 по 04.02.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 05.02.2025 № 24P5-8EM6-3HXT-EEB5 3 04.02.2025 по 10.02.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 12.02.2025 № 5E8X-B5BC-Т2КВ-SB32 з 10.02.2025 по 28.02.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 28.02.2025 № ТТ94-74H2-М25К-ЕВАН з 28.02.2025 по 03.03.2025 р.;
- медичним висновком Закарпатського обласного клінічного центру кардіології та кардіохірургії від 04.03.2025 р. № 364A-MHMС-Е529-АМКА з 04.03.2025 по 11.03.2025 p.;
- медичним висновком Хустського Центру ПМСД від 11.03.2025 р. № 87HB-E5CB-C8CH-35BB 3 11.03.2025 по 20.03.2025 р.;
- медичним висновком Хустського Центру ПМСД від 20.03.2025 р. № 7Т46-XC45-Е86В-2К4Н з 20.03.2025 по 29.03.2025 р.
Відповідно до наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 07.03.2025 року № 657дск «Про відрядження поліцейського ГУНП в Закарпатській області до Волинської області», позивача відряджено з 09.03.2025 року до особливого розпорядження для виконання обов`язків на посадах в спецпідрозділі ГУНП у Волинський області.
У зв`язку з неможливістю виконання даного наказу про відрядження за станом здоров`я, позивач 09 березня 2025 року звернувся з рапортом до начальника ГУНП в Закарпатській області про звільнення зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за станом здоров`я (через хворобу) та направлення для проходження медичної комісії для подальшої оцінки придатності до служби. При цьому в рапорті повідомив керівника ГУНП в Закарпатській області про те, що не відмовляється виконати наказ про відрядження, однак не має фізичної можливості його виконати у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та надав копії відповідних медичних документів.
За фактом невиконання наказу про відрядження призначено службове розслідування на підставі наказу від 11.03.2025 року № 701.
12 березня 2025 року позивач звернувся з рапортом до дисциплінарної комісії з клопотанням про приєднання до матеріалів службового розслідування даного рапорту з поясненнями щодо обставин та причин неможливості невиконання наказу. Відповідно до вказаного рапорту, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач не мав фізичної можливості виконати вказаний наказ про відрядження, про що було невідкладно повідомлено безпосереднього керівника та начальника ГУНП Закарпатській області рапортом від 09 березня 2025 року. До рапорту надано копії відповідних медичних документів на підтвердження вказаних обставин.
З метою усунення перешкод у виконанні наказу про відрядження позивач звернувся до медичного закладу та 11 березня 2025 року сформовано медичний висновок Хустського Центру ПМСД № 87HB-E5CB-C8CH-35ВВ про його тимчасову непрацездатність з 11 березня 2025 року по 20 березня 2025 року та медичний висновок від 20 березня 2025 року № 7T46-XC45-Е86В-2К4Н з 20 березня 2025 року по 29 березня 2025 року.
Відповідно до наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 19.03.2025 року № 782 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського БПОП ГУНП», за вчинення грубого дисциплінарного проступку, порушення вимог частини 1, пунктів 1, 2, 4, 5, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 ст. 64 закону України «Про Національну поліцію», що виразилось в безпідставному невиконанні наказу начальника ГУНП в Закарпатській області 07.03.2025 року № 657дск «Про відрядження поліцейського ГУНП в Закарпатській області до Волинської області», порушенні Присяги поліцейського, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту позивача звільнено зі служби в поліції.
Відповідно до наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 20.03.2025 року №41 о/с, відповідно до частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.
14 квітня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справ та витребувано від Головне управління Національної поліції у Закарпатській області оригінал чи належним чином завірені копії матеріалів службового розслідування (дисциплінарного провадження) відносно ОСОБА_1 , оригінал чи належним чином завірену копію особової справи ОСОБА_1 та всі документи, які слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення та запропоновано відповідачу подати відзиву на позовну заяву.
28 квітня 2025 року від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, яким просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Вказує, що за результатами службового розслідування, наказом ГУНП в Закарпатській області № 782 від 19.03.2025 року за порушення службової дисципліни, до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Дисциплінарний наказ було реалізовано шляхом видання наказу по особовому складу № 41 о/с від 20.03.2025 року, яким ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) відповідно до п. 6, ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».
05 червня 2025 року від представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано до суду відповідь на відзив. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просив такі задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву. Просила суд відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 з 2000 року по 20.03.2025 року проходив службу в органах внутрішніх справ та органах поліції, за період роботи працював на різних посадах, з 2015 року був прийнятий на службу до Національної поліції України. З 2004 року проходив службу на посаді старшого слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області по 13 червня 2024 року. Наказом Головного управління національної поліції в Закарпатській області від 13 червня 2024 року № 126 о/с позивача було призначено на посаду старшого інспектора відділення снайперів батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 1514 від 18.06.2024 року до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби та наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 131 о/с від 19.06.2024 року звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 16.12.2024 року № 244 о/с відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року № 260/4290/24 поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління Національної поліції в Закарпатській області з 25 червня 2024 року.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 24.12.2024 року № 252 о/с призначено ОСОБА_1 старшим інспектором відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 25 грудня 2024 року. 
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 19.03.2025 року № 782 ОСОБА_1 відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статут Національної поліції України, звільнено зі служби в поліції.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 20.03.2025 року № 41 о/с звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ОСОБА_1 з 20.03.2025 року.
Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Положеннями статті 19 вказаного Закону також передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
За змістом пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII.
Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).
Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади;7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів (частина перша та друга статті 16 Дисциплінарного статуту).
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 19 Дисциплінарного статуту.
Так, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893.
Згідно з розділом VI Порядку № 893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.
Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
З матеріалів службового розслідування дисциплінарною комісією установлено, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі – ГУНП) від 07.03.2025 року № 657 дск «Про відрядження поліцейського ГУНП в Закарпатській області до Волинської області», 09.03.2025 року о 10:00 відбувався збір особового складу батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП (далі – БПОП), який згідно змісту вказаного вище наказу, позивач повинен був відряджатися для виконання службових завдань у Зведеній бригаді поліції при ГУНП в Волинській області.
Серед поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП, для проходження інструктажу 09.03.2025 о 10:00 та виїзду до Волинської області, зобов`язаний був прибути старший інспектор відділення логістики та матеріально – технічного забезпечення БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_1 , який попередньо, 08.03.2025 року, під відео запис, був ознайомлений зі змістом наказу начальника ГУНП від 07.03.2025 року № 657 дск «Про відрядження поліцейського ГУНП в Закарпатській області до Волинської області». Того ж дня, ОСОБА_1 було наголошено, що 09.03.2025 року в подвір`ї будівлі місця постійної дислокації БПОП (стрілецький) ГУНП, о 10:00 буде проведено інструктаж, перевірка наявності стану забезпечення ОСОБА_1 всім необхідним, з метою його подальшого відрядження для несення служби при ГУНП в Волинській області.
Оголошення змісту наказу начальника ГУНП, ОСОБА_1 здійснював старший інспектор відділення проведення спеціальних операцій БПОП (стрілецький) ГУНП майор поліції Пшеничка І.М., який був опитаний в рамках службового розслідування та пояснив, що 08.03.2025 року до виконання було отримано наказ ГУНП в Закарпатській області від 07.03.2025 року № 657 дск, згідно якого, старший інспектор відділення логістики та матеріально – технічного забезпечення БПОП (стрілецький) в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_1 , 09.03.2025 року відряджався для виконання службових обов`язків до Зведеної бригади поліції при ГУНП в Волинській області під умовним найменуванням «Скеля». Вказаний наказ було зачитано ОСОБА_1 в голос та після, надано особисто вказаному поліцейському для ознайомлення. Після ознайомлення з наказом, ОСОБА_1 було запропоновано прибути для виїзду до відрядження у відповідності до змісту наказу, 09.03.2025 року о 10:00 за адресою м. Ужгород, вул. Стефаника, 12 (місце дислокації БПОП (стрілецький) ГУНП).
Тобто, поліцейський ОСОБА_1 повністю володів змістом наказу начальника ГУНП від 07.03.2025 року № 657 дск «Про відрядження поліцейського ГУНП в Закарпатській області до Волинської області», а також, часом та місцем проведення інструктажу перед відбуттям до відрядження.
Так, 09.03.2025 року о 10:00 ОСОБА_1 прибув до будівлі місця дислокації БПОП (стрілецький) ГУНП за адресою м. Ужгород, вул. Стефаника, 12. Тоді, старший інспектор з кадрового забезпечення БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області капітан поліції Попов М.А. повторно зачитав зміст наказу начальника ГУНП від 07.03.2025 року № 657 дск «Про відрядження поліцейського ГУНП в Закарпатській області до Волинської області» ОСОБА_1 , на що, останній повідомив, що не відмовляється виконувати наказ про який йдеться, однак, не момент відрядження не має такої можливості, оскільки погано себе почуває та потребує медичної допомоги. Разом з цим, ОСОБА_1 зачитував зміст рапорту, згідно якого, витребував скерувати його для проходження військово – лікарської комісії та звільнення його з посади за станом здоров`я.
Разом з тим, під час службового розслідування, отримано рапорт т.в.о. командира БПОП (стрілецький) ГУНП підполковника поліції ОСОБА_3 , безпосереднього керівника ОСОБА_1 , у якому йдеться про те, що 09.03.2025 року згідно наказу ГУНП від 07.03.2025 року № 657 дск, ОСОБА_1 відряджався для виконання службових завдань до Зведеної бригади поліції при ГУНП у Волинській області під умовним найменуванням «Скеля». 08.03.2025 року текст наказу, було зачитано в голос ОСОБА_1 , із застосуванням відео запису, зокрема, про те, що він з 09.03.2025 року о 10:00 відряджатиметься для виконання службових завдань до бригади. Однак, 09.03.2025 року о 10:00 ОСОБА_1 усно повідомив, що у відрядження їхати не буде та одразу ж подав письмовий рапорт про звільнення його з посади за станом здоров`я. Також, ОСОБА_3 додав, що 10.03.2025 року з 09:00 по 18:00 ОСОБА_1 знаходився на робочому місці за адресою: АДРЕСА_2 .
Станом на 11.03.2025 року ОСОБА_1 на службу не вийшов, повідомивши ОСОБА_3 про те, що у зв`язку з поганим самопочуттям, йому було відкрито лист непрацездатності.
Для з`ясування всіх обставин вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, в частині невиконання вимог наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 07.03.2025 року № 657 дск «Про відрядження поліцейського ГУНП в Закарпатській області до Волинської області», а також, з метою реалізації права поліцейського надавати пояснення з приводу обставин вчинення ним дисциплінарного проступку, 12.03.2025 року головою та членами дисциплінарної комісії ГУНП, було здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_1 . Під час розмови з ОСОБА_1 , останньому було запропоновано надати пояснення з приводу вчиненого ним дисциплінарного проступку, в будь – якій, зручній для нього формі, однак, ОСОБА_1 повідомив, що не бажає надавати пояснення, обґрунтовуючи це тим, що вже виклав все в рапорті. Вказана розмова зафіксовано за допомогою портативного відео – реєстратора, відео файли якого, долучаються до матеріалів службового розслідування.
За фактом відмови від дачі пояснень ОСОБА_1 , членами дисциплінарної комісії складено акт про відмову від дачі пояснень від 12.03.2025 року № 26405 – 2025.
З метою встановлення відомостей, щодо наявності чи відсутності відкритих медичними установами листів непрацездатності, у зв`язку з захворюваннями поліцейському ОСОБА_1 , членами дисциплінарної комісії проведено моніторинг наявних в системі Пенсійного фонду України (https://portal.pfu.fov.ua) медичних висновків, які б засвідчували непрацездатність поліцейського та було встановлено, що від 11.03.2025 року по 20.03.2025 року ОСОБА_1 було відкрито лист непрацездатності № 16401680 – 2030427879 – 1 КНП «Хустський центр первинної медико – санітарної допомоги» Хустської міської ради Закарпатської області.
Так, 10.03.2025 року до ГУНП в Закарпатській області надійшов рапорт ОСОБА_1 з вимогою направити його для проходження медичної комісії та в подальшому розглянути питання щодо можливості звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку за станом здоров`я. На момент завершення проведення службового розслідування, рапорт про який йдеться вище, знаходиться на стадії розгляду. До вказаного рапорту долучено виписку із медичної картки амбулаторного хворого Закарпатського центру зору ТОВ «ЗЦМО», виписку із медичної картки стаціонарного хворого та лист обстеження за допомогою комп`ютерного томографа в ТЗОВ «Медичний центр Вітамін».
З метою з`ясування, об`єктивної картини стану здоров`я поліцейського ОСОБА_1 , до ДУ «ТМО МВС України по Закарпатській області» було надіслано інформаційний запит від 14.03.2025 року з вих. № 33355–2025, з метою отримання інформації, чи проходив ОСОБА_1 за період 2024 року, медичну (військово – лікарську) комісію.
Станом на 14.03.2025 року вих. № 33/27– 281, від ДУ «ТМО МВС України по Закарпатській області» надійшла відповідь на вказаний вище запит, згідно якої, поліцейський ОСОБА_1 за 2024 рік, проходив медичну (військово–лікарську) комісію з метою визначення його придатності для постановки на військовий облік за період 2024 року. За результатом огляду, комісія визнала ОСОБА_1 – придатним.
Згідно з пунктом 7 частини другої статті 61 Закону України «Про Національну поліцію» № 580 не може бути поліцейським особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції. Перелік захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затверджується Міністерством внутрішніх справ України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
На виконання статей 50, 61, 65, 77 Закону України «Про Національну поліцію», частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України», статті 70 «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та з метою нормативно-правового врегулювання організації медичного обстеження кандидатів на службу в поліцію, поліцейських, кандидатів на військову службу за контрактом, резервістів та військовослужбовців Національної гвардії України Міністром внутрішніх справ України видано наказ № 285 від 03.07.2017, яким затверджено Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС (далі - Положення 285).
Положення № 285 визначає порядок проведення лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз медичними (військово-лікарськими) комісіями (далі М(ВЛ)К), утвореними в закладах охорони здоров`я, що належать до сфер управління МВС України.
Обґрунтовуючи свою позицію, ОСОБА_1 стверджує про неможливість проходження подальшої служби за займаною посадою, посилаючись на долучені до рапорту виписки з карток амбулаторного та стаціонарного хворого, знімки проведеної томографії. 
Враховуючи викладене, прийняття рішення щодо придатності поліцейського до проходження служби є виключною компетенцією медичної комісії.
Зокрема, пунктом 6 розділу ІІІ Положення № 285 установлено, що поліцейські, військовослужбовці НГУ, які впродовж 4 місяців не можуть приступити до виконання своїх службових обов`язків через захворювання, наслідки поранення (контузії, травми або каліцтва), що мають стійкий чи необоротний характер, направляються підрозділом кадрового забезпечення на лікарську, військово-лікарську експертизи для визначення придатності до подальшого проходження служби.
Таким чином вказаний припис встановлює імперативний обов`язок направляти поліцейського підрозділом кадрового забезпечення на лікарську, військово-лікарську експертизи лише у разі, якщо особа впродовж 4 місяців не може приступити до виконання своїх службових обов`язків через захворювання, наслідки поранення (контузії, травми або каліцтва). Захворювання повинно мати стійкий і необоротний характер.
Позивач звернувся до керівництва ГУНП в Закарпатській області із рапортом від 09.03.2025 року, тобто після оголошення та доведення наказу начальника ГУНП від 07.03.2025 року № 657 дск «Про відрядження поліцейського ГУНП в Закарпатській області до Волинської області», про надання направлення для проходження військово-лікарської комісії у зв`язку з необхідністю вирішення питання щодо придатності до подальшої служби в поліції.
Таким чином, поліцейський ОСОБА_1 про погіршення стану здоров`я заявив тільки після доведення вимог наказу, раніше у встановленому порядку керівництво не інформував. Також, ОСОБА_1 жодних документів, що підтверджують звільнення від виконання наказів, розпоряджень або обов`язків поліцейського дисциплінарній комісії не надав. Долучені до рапорту, складеного ОСОБА_1 виписка із медичної картки амбулаторного хворого, видана Закарпатським центром ТОВ «ЗЦМО», з лікуванням і трудовими рекомендаціями – «Д нагляд офтальмолога за місцем проживанням. Підбір корекції для далі. На обох очах можливе оперативне лікування (ФЕК + ІОЛ)», виписка із медичної картки стаціонарного хворого та результати комп`ютерної томографії - такими документами не є.
Поряд із тим, відповідно до відповіді на запит дисциплінарної комісії ДУ «ТМО МВС України по Закарпатській області» вих. № 33/27-281 ОСОБА_1 пройшов медичний огляд ВЛК за 2024 рік. Зазначеною відповіддю профільної медичної установи МВС, підтверджується факт проходження військово-лікарської експертизи у відповідності до наказу МОЗ від 14.08.2008 № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».
Тобто проходження військово-лікарської експертизи відбулося з метою оновлення даних (стану здоров`я) в умовах воєнного часу. Вказаною ВЛК визначено придатність до військової служби, такі дії проводяться з метою постановки на військовий облік та/або оновлення необхідних даних.
Наказом МВС України від 03.04.2017 № 285 «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС» встановлені критерії придатності до служби в поліції або на посаді поліцейських Національної поліції України.
Відповідно до наказу МВС України від 03.04.2017 № 285 «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС» ОСОБА_1 не було визнано непридатним до служби в поліції або непридатним до служби на посаді.
Таким чином, Русанюк О.М. розуміючи вимоги Присяги, яку склав та дотримання положень Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану України», не виконав наказ начальника ГУНП в Закарпатській області від 07.03.2025 року № 657 дск «Про відрядження поліцейського ГУНП в Закарпатській області до Волинської області», грубо порушивши вимоги ч. 1, п. 1, 2, 4, 5, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», чим здійснив спробу спровокувати у інших поліцейських негативну поведінку аналогічного характеру, що в умовах війни України з російською федерацією, є неприпустимо.
У матеріалах службового розслідування наявний акт від 12.03.2025 року про відмову від дачі пояснень згідно якого дисциплінарною комісією було зателефоновано ОСОБА_4 та запропоновано надати пояснення, однак останній відмовився. 
Надання пояснення – це право особи, а не обов`язок дисциплінарної комісії відібрати пояснення.
У постанові від 11.04.2024 року у справі № 600/644/23-а Верховний Суд дійшов висновку, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 806/647/15, від 07 лютого 2020 року у справі № 260/1118/18, від 21 січня 2021 року у справі № 826/4681/18, від 28 жовтня 2021 року у справі №520/1578/2020, від 09 лютого 2022 року у справі № 160/12290/20 та ін.).
Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2123-IX, який набрав чинності 01 травня 2022 року, Дисциплінарний статут доповнено новим розділом V такого змісту: «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».
Частиною першою статті 26 Дисциплінарного статуту визначено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша статті 29 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.
При цьому із змісту статті 29 Дисциплінарного статуту слідує, що її положення застосовуються у сукупності з іншими нормами, які визначають загальні критерії та підходи до застосування дисциплінарної відповідальності, а саме з урахуванням положень статті 19 цього статуту, яка регламентує порядок застосування дисциплінарних стягнень.
Оскільки за Дисциплінарним статутом підставою притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є саме вчинення ним дисциплінарного проступку, частина восьма статті 19 Статуту визначає, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого керівник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Обираючи той чи інший вид стягнення у порядку, запропонованому законодавцем, від незначного - зауваження до найсуворішого - звільнення зі служби, керівник, ураховуючи характер відповідного проступку, застосовує саме той вид дисциплінарного стягнення, який відповідає суті цього проступку і є йому співмірним.
Водночас застосування частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту виключно у поєднанні зі статтею 13, якою визначено перелік видів дисциплінарних стягнень та послідовність їх застосування, виключало б з процедури визначення виду стягнення такого визначального елементу як оцінка характеру самого проступку внаслідок однакового підходу до оцінки різних за ступенем тяжкості проступків та, відповідно, результату обрання виду відповідальності виключно в порядку послідовності.
Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно.
Повноваження керівника стосовно обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливості його застосування, визначеного у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відсутність порушень з боку відповідача ГУНП в Закарпатській області щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення до позивача у період дії воєнного стану, як наслідок, про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Закарпатській області № 782 від 19.03.2025 року в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
При цьому суд враховує, що позивача було звільнено зі служби в поліції саме наказом ГУНП в Закарпатській області від 20.03.2025 року за № 41 о/с (прийнятим у зв`язку з реалізацією наказу ГУНП в Закарпатській області № 782 від 19.03.2025 року) з 20.03.2025 року, тобто, у період перебування ОСОБА_1 на лікарняному в період з 20.03.2025 року по 29.03.2025 року, що підтверджено медичним висновком про тимчасову непрацездатність.
За приписами частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті).
За змістом частини 4 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.09.2019 року №6-р(II)/2019 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України.
Конституційний Суд України зазначив, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів. Положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України.
Отже, звільнення позивача у період тимчасової непрацездатності свідчить про порушення гарантій, передбачених трудовим законодавством.
У постанові від 15.09.2020 року в справі №205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що в разі порушення гарантії, встановленої частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки необхідно усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).
Отже, враховуючи, що оскаржений наказ ГУНП в Закарпатській області в частині підстави звільнення позивача є правомірним, проте позивача звільнено зі служби в поліції 20.03.2025 року, тобто, у період його тимчасової непрацездатності, порушення прав позивача, а саме звільнення його у день тимчасової непрацездатності, може бути усунено судом шляхом зміни дати звільнення, тобто, визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності.
Навіть якщо у відповідача не було на момент прийняття оскарженого наказу відомостей щодо листків непрацездатності позивача і він припустився такої помилки не навмисно, то така спричиняє негативні наслідки для позивача і підлягає усуненню шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності – 30.03.2025 року.
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Виходячи зі змісту частини першої статті 235 КЗпП України, оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою.
Системний аналіз і тлумачення приписів статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. При цьому причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором, неправильне формулювання причини звільнення у трудовій книжці чи затримка видачі з вини роботодавця трудової книжки, що перешкоджає працівникові реалізувати своє право на працю в іншого роботодавця.
Водночас пряма заборона на звільнення у період тимчасової непрацездатності, закріплена у частині третій статті 40 КЗпП України, є самостійною гарантією, яку не варто ототожнювати з підставами звільнення. Іншими словами, звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, за наявності на те законних підстав для звільнення (як-то порушення умов трудового договору, закінчення строку трудового договору тощо), свідчить про порушення гарантії, передбаченої частиною третьою статті 40 КЗпП України, а не про відсутність законних підстав для звільнення.
Вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.
Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені договором.
З огляду на зазначене виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується із певними діяннями роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.
Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.
Отже, оплата вимушеного прогулу в установлених указаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.02.2021 року в справі №752/1880/19, у якій зроблено висновки про те, що у випадках зміни дати звільнення відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстава і умови матеріальної відповідальності роботодавця. Причинами того, що працівник не виконував свої трудові обов`язки і не отримував заробітну плату, є тимчасова непрацездатність, а не винні дії (бездіяльність) роботодавця.
Зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, розмір якого обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.
У разі зміни дати звільнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу не виплачується, а працівникові за його заявою чи за позовом до суду за період тимчасової непрацездатності виплачується допомога з тимчасової непрацездатності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16.12.2020 року в справах №461/7292/17, №761/36220/17 та від 08.09.2021 року в справі №265/5327/20.
З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення із Головного управління Національної поліції в Закарпатській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача.
Отже, суд дійшов висновку, що спір, який виник між сторонами у цій справі, підлягає вирішенню шляхом зміни дати звільнення ОСОБА_1 з урахуванням періоду тимчасової непрацездатності, а саме - з 20 березня 2025 року на 30 березня 2025 року.
У контексті оцінки доводів учасників справи суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення у цій справі.
Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 195, 205, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (вул. Ф.Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ 40108913) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу – задовольнити частково.
2. Змінити дату звільнення ОСОБА_1 , зазначену в наказі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 20 березня 2025 року № 41 о/с, з 20 березня 2025 року на 30 березня 2025 року.
3. У задоволенні решти частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Д.В. Іванчулинець