Справа №203/6672/25 
Провадження № 2/601/174/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2026 року м. Кременець
Кременецький районний суд Тернопільської області в складі 
головуючого Мочальської В.М.,
з участю секретаря Домінської І.В., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
УСТАНОВИВ:
ТзОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3427616. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.07.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» https://miloan.ua/, відповідачкою  ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту № 3427616. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідачки на сайті https://miloan.ua/.
Законодавством України передбачено оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного Договору № 3427616 від 01.07.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Таким чином, відповідачка уклала Договір про споживчий кредит № 3427616 від 01.07.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачці були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20000 грн.
Проте, відповідачкою не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин, передбачених ст. 526 та ст. 527 Цивільного кодексу України.
Внаслідок чого, керуючись нормами ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 11.11.2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги №12Т, ТОВ «Мілоан» (ЄДРПОУ 40484607) відступило право вимоги за Кредитним Договором № 3427616 від 01.07.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс», набуло права вимоги до відповідача.
Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс»,) є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 46423,94 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 19167 грн; заборгованість за відсотками становить 25256,94 грн; заборгованість за комісійними винагородами становить 2000 грн.
Незважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.
Просить суд стягнути з відповідачки  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № 3427616 від 01.07.2021 в розмірі 46423,94 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правовому допомогу в розмірі 5000 грн.
Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 20.11.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.
У судове засідання представник позивача не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
У судове засідання відповідачка  ОСОБА_1 повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов від відповідачки не надходив.
За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву, а позивач у заяві не заперечив проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Судом встановлено, що 01.07.2021 між  ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 3427616.
Згідно з п. 1.1. Договору, Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.
Відповідно до п. 1.2. Договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 20000 гривень.
Пунктом 1.3. Договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів з 01.07.2021.
Пунктом 1.4. Договору визначено, що кредит надається строком до 31.07.2021.
Згідно п. 1.5.2. Договору, проценти за користування кредитом: 7500 грн, які нараховуються за ставкою 1.25 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Відповідно до п. 1.6. Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно з п. 1.7. Договору, тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору.
Відповідно до п. 2.1. Договору, кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.
Згідно з п. 2.2.1 Договору, Позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 Договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку, якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору.
Відповідно до п. 2.2.2. Договору, нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору.
Пунктом 2.2.3. Договору передбачено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника.
Згідно з п. 2.3.1. Договору, продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах.
Відповідно до п. 5.1. Договору, позичальник підтверджує, що: до укладення цього Договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього Договору, з інформацією передбаченою ч.2,3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»; до укладення Договору отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3) та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід?ємною частиною цього Договору; умови Договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану; до укладення цього Договору отримав від Товариства інформацію, зазначену в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в Законі України «Про споживче кредитування».
Як вбачається із копії платіжного доручення №50181007, завіреного підписом та печаткою ТОВ «Мілоан» від 01.07.2021, що воно містить реквізити ТОВ «Мілоан» та суму коштів 20000 грн, а також зазначено, що їх отримувачем є  ОСОБА_1 та кредитний рахунок № 516875*29, призначення платежу: кошти згідно із договором № 3427616.
11.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 12Т, відповідно до п. 1.1 якого, на умовах, встановлених цим Договором, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості).
На підтвердження виконання умов зазначеного договору про відступлення прав вимоги, позивачем надано акт приймання-передачі реєстру боржників від 11.11.2021 до договору про відступлення права вимоги №12Т від 11.11.2021, Витяг із додатку до договору факторингу, згідно із яким у ньому зазначено прізвище боржника, номер кредитного договору, його дата та сума заборгованості, яка складає 46423,94 грн та який підписано сторонами, а також копії платіжних інструкцій №1913 від 29.12.2021 на суму 216998,72 грн., №1923 від 23.12.2021 на суму 250000 грн, №1893 від 16.12.2021 на суму 250000 грн, №1855 від 09.12.2021 на суму 250000 грн, №1777 від 02.12.2021 на суму 250000 грн, №27 від 25.11.2022 на суму 250000 грн, №1756 від 19.11.2021 на суму 500000 грн, №1752 від 19.11.2021 на суму 1600000 грн, які підтверджують його виконання.
Згідно із відомостей про щоденні нарахування та погашення, складеного ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 3427616, заборгованість  ОСОБА_1 становить 46423,94 грн, з яких: 19167 грн борг по тілу; 25256,94 грн борг за нарахованими відсотками, 2000 грн борг по комісії.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною 5 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставами для обробки персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З наведених обставин справи вбачається, що  ОСОБА_1 05.05.2021 уклала договір про споживчий кредит № 3427616 з ТОВ «Мілоан» в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за умовами якого банк надає позичальнику споживчий кредит у розмірі 20 000 грн на споживчі потреби, строком на 30 днів із нарахуванням процентів у розмірі 1,25 % та стандартною (базова) процентною ставкою за користування кредитом 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, згідно з п. 1.3, п. 1.5.2, п.1.6 договору, з продовженням строку, що не перевищує 60 днів, відповідно до п.2.3.1.2 Кредитного договору. В матеріалах справи наявні Графік платежів і паспорт споживчого кредиту, які є Додатками № 1, №2, підписані  ОСОБА_1  01.07.2021 о 06:05:18 та є невід`ємними частинами кредитного договору № 3427616, які містять аналогічні умови щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту.
Крім того, згідно із відомостей про щоденні нарахування та погашення, складеного ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 3427616, відповідачкою ОСОБА_1 частково сплачено суму кредиту в загальному розмірі 4456 гривень (05.08.2021 - 870 грн; 18.08.2021 - 859 грн; 18.08.2021 - 100 грн; 18.08.2021 - 833 грн; 18.08.2021 - 833 грн; 10.09.2021 -1792 грн; 10.09.2021 – 1 грн), що підтверджує нею укладення договору.
Отже, у відповідності до вимог ч. 6 та 8 ст.11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми позики, строку позики, сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки та уклали в належній формі кредитний договір.
Суд вважає, що без отримання sms-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та  ОСОБА_1 не був би укладений. До того ж вказані обставини не є спростованими стороною відповідачки.
Даний висновок судом зроблений з урахуванням правових позицій наведених Верховним Судом у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20.
На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язання за договором про споживчий кредит № 3427616 від 01.07.2021, позивачем надано копію платіжного доручення № 50181007 від 01.07.2021 про перерахування на рахунок відповідача коштів в сумі 20000 грн.
Крім цього, у платіжному доручені за №50181007 отримувачем вказано  ОСОБА_1 і у призначені платежу зазначений номер кредитного договору № 3427616.
Також слід врахувати положення п. 4.4 Правил, що ТОВ «Мілоан» не відкриває карткових рахунків для перерахування кредитних коштів, не отримує реквізитів банківської картки (повний номер, строк дії картки та CVV код), а лише надсилає суму позики на існуючий рахунок позичальника, який вказується самим позичальником і який самостійно вводить повний номер карти в будь-якій обраній ним платіжній системі та необхідні реквізити, при цьому пройшовши верифікацію банком, що обслуговує власника картки.
Згідно із відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 3427616, заборгованість  ОСОБА_1 становить 46423,94 грн, з яких: 19167 грн борг по тілу; 25256,94 грн борг за нарахованими відсотками; 2000 борг за комісією.
Отже, враховуючи те, що у встановлений договором строк відповідачка не повернула кредитні кошти та не сплатила нараховані проценти за користування ними, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 3427616 від 01.07.2021 в розмірі 44423,94 грн, з яких 19167 грн заборгованість за тілом кредиту та 25256,94 грн заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
Відповідачкою факту заборгованості та її розміру не спростовано, зустрічних контррозрахунків не надано, відтак суд доходить висновку про необхідність часткового стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки на користь позивача, а саме тіла кредиту та відсотки за користування кредитними коштами.
Щодо вимоги позивача про стягнення комісії за договором № 3427616 про надання кредиту від 01.07.2021, суд зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, сума заборгованості  ОСОБА_1 за договором № 3427616 про надання кредиту від 01.07.2021 становить 46423,94 грн, що складається з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 19167 грн; заборгованість за відсотками становить 25256,94 грн; заборгованість за комісійними винагородами становить 2000 грн, які позивач просить стягнути з відповідачки.
Однак, на думку суду, відсутні законні підстави для стягнення із відповідачки заборгованості за комісією з огляду на наступне.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідачки прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, шляхом стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 3427616 про надання кредиту від 01.07.2021 в розмірі 44423,94 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 19167 грн; суми прострочених платежів по процентах - 25256,94 грн.
Щодо судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Представником позивача ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3427616 від 05.09.2025.
Отож, беручи до уваги те, що позов задоволено частково, а саме на 95,69 %, то з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2317,99 грн (2422,40/100%х95,69), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Крім того, позивач просить вирішити питання судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді та стягнути з відповідача 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
На підтвердження заявлених вимог долучив: копію договору №01-05/05 про надання правової допомоги від 05.05.2025, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ФОП ОСОБА_2 ; копію договору №42649746 про надання правової допомоги від 05.05.2025; додаткову угоду №159 від 31.07.2025 до договору №01-05/05 про надання правової допомоги від 31.07.2025; акт виконаних робіт (наданих) послуг № 159 від 31 липня 2025 року, з якого вбачається, що вартість отриманих послуг з надання правової допомоги складає 5 000,00 грн.
Позов задоволено частково, а саме на 95,69 % від загальних позовних вимог, а тому з відповідачки в користь позивача слід стягнути частину понесених судових витрат на правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 95,69% з 5000 грн, що становить 4784,50 гривень.
Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 76,77, 81, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 3427616 від 01.07.2021 на загальну суму 44423  (сорок чотири тисячі чотириста двадцять три) гривні 94 копійки, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2317 гривень 99 копійок та 4784 гривні 50 копійок судових витрат на правову допомогу.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Кременецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіоконструктора Ігоря Сікорського, 8, код ЄДРПОУ 42649746.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 21.01.2026.
Головуючий