ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/498/26 Справа № 215/9246/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 лютого 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Морозова В.Ю. розглянувши апеляційну скаргу захисника Морозова В.Ю. на постанову судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України; який раніше не притягався до адміністративної відповідальності, який ніде не працює; проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 21.11.2025 о 21:18 год. за адресою Дніпропетровська обл. м. Кривому Розі Тернівському районі, вул. Сергія Колачевського біля буд. 133 водій ОСОБА_1 керував т.з. Shevrolet Epika з д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродня блідість шкірного покриву обличчя, порушення мови (сповільненість мови), звужені зіниці очей, які не реагувал на світло,- та на вимогу поліцейського в установленному законом порядку пройти медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння в лікаря нарколога в медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився. Своїми діями громадянин він порушив п.2.5.ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір.
Не погодившись з постановою суду захисником Морозовим В.Ю. який діє в інтересах ОСОБА_1 оскаржено її в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, з огляду на те, що ОСОБА_1 не визнавав своєї вини, а матеріали справи не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують його право на повний, об`єктивний і неупереджений розгляд справи. Зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про нереалізацію ОСОБА_1 прав, передбачених ст. 268 КУпАП, оскільки захисником було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи та клопотання про відкладення розгляду, яке судом не було враховано. Вказує, що суд не дослідив усі істотні обставини справи, проігнорував суперечності в доказах та фактичні порушення з боку працівників поліції, поклавши в основу рішення неналежно складені адміністративні матеріали. Зазначає, що з наданих відеоматеріалів не вбачається ані ознак наркотичного сп`яніння, ані факту керування транспортним засобом, при цьому поліцейські не перевіряли зазначені ознаки, не називали причину зупинки та не представлялися. Вважає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду, а лише наполягав на дотриманні вимог закону, зокрема щодо пред`явлення службового посвідчення поліцейського та роз`яснення підстав зупинки і процедури огляду. Вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту керування транспортним засобом, що унеможливлює доведення складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що під час складання протоколу працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права та порядок проходження огляду на стан сп`яніння, а до закладу охорони здоров`я для проведення відповідного огляду його доставлено не було. Вважає, що суд першої інстанції розглянув справу формально, без виклику всіх сторін, фактично взяв на себе функції обвинувачення та не забезпечив всебічний і повний розгляд справи. Зазначає, що оскаржувана постанова не містить належного обґрунтування вини ОСОБА_1 та ухвалена без урахування принципів законності, презумпції невинуватості та вимог щодо доказування. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
Захисником Морозовим В.Ю. до суду подано Висновок щодо результатів медичного огляду від 22.11.25р. щодо ОСОБА_1 .
Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторони захисту, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін за таких підстав.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПРІ № 519873 від 21.11.2025, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення ознаків сп`яніння, роз`ясненням про відсторонення від права керування транспортним засобом, даними з рапорту працівника поліції про фактичні обставини по справі, довідкою, згідно якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії, карткою обліку адміністративного правопорушення, носієм інформації з відеозаписами з бодікамер та відеореєстратора, на яких зафіксовані фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення та весь хід спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , а саме рух транспортного засобу, його зупинку працівниками поліції, встановлення особи водія ОСОБА_1 , виявлення ознаків сп`яніння та оголошення їх водію, закону вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та відмову водія від проходження огляду, складання процесуальних документів та ознайомлення водія ОСОБА_1 з ними.
Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи захисника про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про нереалізацію ОСОБА_1 прав, передбачених ст. 268 КУпАП, у зв`язку з поданням заяви про ознайомлення з матеріалами справи та клопотання про відкладення судового розгляду, апеляційний суд визнає необґрунтованими.
З матеріалів справи вбачається, що відповідне клопотання подане у день розгляду справи 17.12.2025 року, при цьому у ньому відсутні відомості щодо часу його подання та часу фактичного надходження до судді. Також у клопотанні не зазначено поважних причин неявки захисника у судове засідання, про дату, час та місце якого він був завчасно та належним чином повідомлений, проте з невідомих причин до судового засідання не з`явився.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у вказаному клопотання захисник не вказує про неможливість прибути до судового засідання суду першої інстанції, подання клопотання не може бути причиною для автомотичного відкладення розгляду справи.
Крім того судом згодом було ознайомлено захисника з матеріалами справи та наявними відеозаписами 26.12.2025р. 
Апеляційний суд зазначає, що особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми процесуальними правами на власний розсуд, однак повинні користуватися ними сумлінно, в межах процесуального закону та відповідно до їх призначення, подаючи клопотання завчасно, щоб суд мав реальну можливість їх розглянути до початку судового засідання.
Відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розгляд справи має відбуватися у розумний строк, який залежить, зокрема, від процесуальної поведінки учасників провадження. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує практику ЄСПЛ як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 року зазначено, що сторона судового процесу зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у своїй справі, добросовісно користуватися процесуальними правами та не вдаватися до дій, спрямованих на затягування розгляду справи, чого в поведінці сторони захисту не вбачається.
Крім того, справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, не належить до переліку справ, визначених ст. 268 КУпАП, у яких участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, або її захисника є обов`язковою. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу за наявними матеріалами.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не дослідив усі істотні обставини справи та поклався виключно на власні переконання, апеляційний суд визнає безпідставними.
Як вбачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваної постанови, судом першої інстанції досліджено протокол про адміністративне правопорушення, направлення на огляд, рапорт працівника поліції, відеозаписи з бодікамер та відеореєстратора, інші письмові матеріали, яким надано оцінку у їх сукупності відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.
Таким чином, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на належних і допустимих доказах, а доводи апелянта зводяться до їх суб`єктивної переоцінки.
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані.
Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується сукупністю доказів, а саме відеозаписами, на яких зафіксовано рух транспортного засобу, його зупинку, перебування ОСОБА_1 за кермом, встановлення його особи як водія, ОСОБА_1 було роз`яснено законну вимогу пройти огляд у медичному закладі, однак він від такої вимоги відмовився, а також письмовими матеріалами справи, включаючи протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції, що відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП утворює самостійний склад адміністративного правопорушення.
Міркування апелянта про те, що працівниками поліції не було встановлено ознаки наркотичного сп`яніння, не заслуговують на увагу.
Право поліцейського виявляти у водіїв ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння передбачене Законами України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух», постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року та Інструкцією, затвердженою наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року.
З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці, які прямо передбачені зазначеною Інструкцією.
Доводи апелянта про зворотне є суб`єктивними та не спростовують зафіксовані поліцейськими обставини.
Твердження сторони захисту про нероз`яснення прав та здійснення психологічного тиску працівниками поліції не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
З відеозаписів та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснювалися його права, порядок проходження огляду, а сам протокол складено відповідно до вимог КУпАП. Посилання на психологічний тиск мають оціночний та суб`єктивний характер.
Стаття 68 Конституції України чітко передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Згідно наявної у матеріалах справи довідки ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами, тому повинен знати та виконувати Правила дорожнього руху України.
Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Водій, як учасник дорожнього руху, несе обов`язок знати не тільки ПДР, але й норми законодавства, що регулюють його відповідальність.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.
Щодо наданого стороною захисту Висновоку щодо результатів медичного огляду від 22.11.25р. щодо ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції зазначає, що проходження огляду самостійно не відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та вважається недійним.
Так, п. 9 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Пунктом 1 розділу ІІІ Інструкції визначено, що Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.
З наведеного слідує, що доставка особи для проходження огляду здійснюється поліцейським, а не самостійно особою, огляд проводиться медичним закладом, який входить до Переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв.
Проте водій не доставлявся поліцейським, а звернувся самостійно для огляду, відтак підстави для врахування наданого висновку огляду відсутні. Слід зазначити, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції 21.11.2025 о 21:18 год., а звернувся ОСОБА_1 до медичного закладу 22.11.2025 о 13:47 год., через 16 годин після зупинки.
Доводи апеляційної скарги, які, на думку апелянта, зумовлюють незаконність прийнятого рішення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовані у судовому засіданні наявними доказами по справі, доводи апелянта у своїй сукупності зводяться до особистого тлумачення законодавства.
Доводи, що сукупність викладених апелянтом обставин у апеляційній скарзі вказують на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є недійсним, а долучені до нього матеріали є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами.
Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Морозова В.Ю. залишити без задоволення.
Постанову судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя