ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Костюкевич С.Ф.

08 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/11057/24 пров. № А/857/43774/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Апеляційного суду Волинської області та ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі № 140/11057/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України, Волинського апеляційного суду, Апеляційного суду Волинської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ :
07.10.2024р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України, Волинського апеляційного суду, Апеляційного суду Волинської області, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ДСА України щодо незабезпечення ТУ ДСА України в Волинській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні у відставку судді; 
- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України у Волинській області щодо незабезпечення Волинського апеляційного суду в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні у відставку судді; 
- визнати протиправною бездіяльність Волинського апеляційного суду щодо незабезпечення Апеляційного суду Волинської області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні у відставку судді; 
-визнати дії Апеляційного суду Волинської області протиправними щодо неповного нарахування та виплати суддівської винагороди з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 70 %, вихідної допомоги у зв`язку з відставкою та компенсації за невикористану відпустку за період: 19.02.2024р. - 09.07.2024р.; 
-зобов`язати ДСА України забезпечити ТУ ДСА України в Волинській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 70 %, вихідної допомоги у зв`язку з відставкою та компенсації за невикористану відпустку за період з 19.02.2024р. - 09.07.2024р. обчисливши її розмір у відповідності до вимог ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3 028 грн., з урахуванням виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів; 
- зобов`язати ТУ ДСА України в Волинській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 70 %, вихідної допомоги у зв`язку з відставкою та компенсації за невикористану відпустку за період з 19.02.2024р. - 09.07.2024р. обчисливши її розмір у відповідності до вимог ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі - 3 028 грн., з урахуванням виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.09.2025р. позов задоволено частково.
Суд визнав протиправними дії Апеляційного суду Волинської області щодо не здійснення в період з 19.02.2024р. - 09.07.2024р. нарахування та виплати суддівської винагороди, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки судді ОСОБА_1 у розмірі посадового окладу без урахування доплати за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу (щомісячно) та доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 10 відсотків посадового окладу (щомісячно).
Одночасно, суд зобов`язав Апеляційний суд Волинської області здійснити нарахування та виплату суддівської винагороди, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки ОСОБА_1 з врахуванням доплати за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу (щомісячно) в період: 19.02.2024р. - 09.07.2024р. на підставі ч.2, ч.5 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідності до наказу голови Волинського апеляційного суду № 09.7/4 від 23.02.2021р. та доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 10 відсотків посадового окладу (щомісячно) на підставі ч.8 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згідно наказом голови Волинського апеляційного суду № 09.7/7 від 23.02.2021р., виходячи з розміру прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102,00 грн, з врахуванням регіонального коефіцієнту 1,1 та виплачених сум. 
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Апеляційний суд Волинської області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.09.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Одночасно, не погоджуючись із даним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.09.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.
Указом Президента України від 13.08.2002р. №712/2002 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області строком на п`ять років.
Постановою Верховної Ради України від 10.04.2008р. №261-VІ позивача призначено на посаду судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області безстроково.
Постановою Верховної Ради України від 02.12.2010р. №2757-VI ОСОБА_1 призначений суддею Апеляційного суду Волинської області безстроково.
29.12.2017р. Указом Президента України № 452/2017 ліквідовано, зокрема, Апеляційний суд Волинської області та утворено Волинський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Волинську область, з місцезнаходженням у м. Луцьку.
Як видно із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Апеляційний суд Волинської області з 05.10.2018р. знаходиться в стані припинення на підставі рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації № 11981100011003223.
Із змісту рішення ВККС № 104 від 11.12.2024р. «Про переведення судді апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1 до іншого суду без конкурсу» видно, що 03.10.2018р. розпочав свою роботу Волинський апеляційний суд після опублікування оголошення в газеті «Голос України».
01.02.2018р. рішенням Комісії № 8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1 .
Рішенням Комісії № 30/ко-19 від 18.03.2019р. визначено, що суддя Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді та рекомендовано Вищій раді правосуддя звільнити його з посади.
09.07.2020р. рішенням Вищої ради правосуддя № 2073/0/15-20 відмовлено в задоволенні подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Волинської області.
Рішенням Вищої ради правосуддя № 359/0/15-21 від 16.02.2021 суддю ОСОБА_1 відряджено до Волинського апеляційного суду строком на один рік із 18.02.2021р.
Наказом голови Волинського апеляційного суду № 09.7/4 від 23.02.2021р. на підставі ч.5 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_1 з 23.02.2021р. встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу, а наказом по даному суду № 09.7/7 від 26.03.2021р. встановлено щомісячну доплату за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.
05.10.2021р. рішенням Вищої ради правосуддя № 2054/0/15-21 відрядження ОСОБА_1 продовжено на один рік з 19.02.2022р. 
Рішенням Голови Верховного Суду № 537/0/149-22 від 23.11.2022р. відрядження судді продовжено ще на один рік з 19.02.2023р. до 19.02.2024р.
09.07.2024р. рішенням Вищої ради правосуддя №2075/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Наказом виконувача обов`язків голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Волинської області № 1.5/2 від 09.07.2024р. ОСОБА_1 відраховано зі штату суду.
10.07.2024р. Апеляційний суд Волинської області позивачу видав довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 1.63/2/2024, в якій при обрахунку розміру суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання взято за основу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлений на 01.01.2020р. (2 102 грн), а також відсутня доплата за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу та щомісячна доплата за роботу через доступ до державної таємниці.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. у справі № № 140/8749/24, яке набрало законної сили, позов задоволено: визнано протиправними дії Апеляційного суду Волинської області щодо видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчисленої з розрахунку встановленого ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2 102,00 грн. та без зазначення доплат за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу, за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та без застосування регіонального коефіцієнту 1,1 - за здійснення правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; зобов`язано Апеляційний суд Волинської області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням розміру суддівської винагороди судді, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024р. в розмірі 3 028 грн., регіонального коефіцієнту - 1.1, надбавки за вислугу років 70 % та за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
ч.4 ст.78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Після звільнення з ОСОБА_1 09.07.2024р. праведно остаточний розрахунок нарахованої суддівської винагороди, вихідної допомоги, компенсації відпустки, при цьому не нараховано та не виплачено у повному обсязі суддівську винагороду за період з 19.02.2024р. - 09.07.2024р., сум посадового окладу, доплати за вислугу років, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки з їх обчисленням, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб та без врахування доплат за вислугу у розмірі 70%, за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. № 1402-VIII (в подальшому - Закон № 1402-VIII).
ст.4 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Із змісту ч.3-ч.5 ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", видно, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
ч.1-ч.3 ст.135 України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Отже, Конституцією України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплюються правові положення щодо способу визначення розміру суддівської винагороди, а саме встановлення розміру винагороди законом про судоустрій.
Тобто, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, насамперед залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Визначення прожитковому мінімуму, правова основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень встановлені Законом України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. № 966-XIV (в подальшому - Закон № 966-XIV).
Згідно ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
ч.3 ст.4 Закону України "Про прожитковий мінімум" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
В ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум, зокрема, працездатних осіб з 1 січня становить 2270 гривень, працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 01 січня - 2102 гривні.
ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні. 
Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», що у 2024 році прожитковий мінімум, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня - 2684гривня, працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні. 
ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році прожитковий мінімум, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня - 3028 гривня, працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.
Таким чином, окремими приписами Законів України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2022, з 1 січня 2023 та з 01 січня 2024 встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.
Зазначені положення ст.7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є чинними, Конституційним Судом України не визнавалися такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому підстави для застосування прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб з 01.01.2022р. у розмірі 2481 грн., 01.01.2023р. у розмірі 2684 грн. та 01.01.2024р. у розмірі 3028 грн. для визначення базового розміру посадового окладу судді відсутні.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2025р. у справі № 240/9028/24.
Так, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі України "Про прожитковий мінімум". Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Разом з тим, починаючи з 2021р. законодавець у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.
Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
З метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021р., Велика Палата Верховного Суду у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 р. у справі № 240/9028/24 зробила правовий висновок, що починаючи з 2021 р. у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Згідно ч.3, ч.4 ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів.
ст.149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
В п.2, п.4 ч.5 ст.22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.
ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Відповідно до п.2 Положення про Державну судову адміністрацію України ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.
Зважаючи на положення ст. ст. 148, 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зіставленні з положеннями ч. ч.1, 2, 5 ст. 22, ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.
ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь.
В ст.154 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Територіальні управління Державної судової адміністрації України здійснюють свою діяльність відповідно до положення про них, що затверджується Головою Державної судової адміністрації України на підставі типового положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України.
п.3 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 10.05.2023р. №229 (далі - Положення) передбачено, що основним завданням територіального управління є організаційне та фінансове забезпечення діяльності місцевих судів, крім господарських та адміністративних (далі - суди), з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів і забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.
Згідно ст.21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцевими загальними судами є окружні суди, які утворюються в одному або декількох районах чи районах у містах, або у місті, або у районі (районах) і місті (містах).
З огляду на наведене, повноваження ТУ ДСА України в Волинській області не поширюються на суди апеляційної інстанції.
Колегія суддів звертає увагу апелянтів, що не виплата позивачу суддівської винагороди за період з 19.02.2024р. - 09.07.2024р., сум посадового окладу, доплати за вислугу років, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки в належному обсязі пов`язана із діяльністю Державної судової адміністрації України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду), зокрема, і Апеляційного суду Волинської області для проведення виплат на виконання рішень судів на користь суддів.
Одночасно, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу і на те, що із змісту додаткових пояснень Апеляційного суду Волинської області від 11.09.2025р., чітко видно, що з ОСОБА_1 09.07.2024р. праведно остаточний розрахунок нарахованої суддівської винагороди, вихідної допомоги, компенсації відпустки. При цьому, не нараховано та не виплачено у повному обсязі суддівську винагороду за період з 19.02.2024р. - 09.07.2024р. сум посадового окладу, доплати за вислугу років, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки з їх обчисленням, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з врахуванням доплат за вислугу у розмірі 70%, за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та регіонального коефіцієнту 1,1.
Стосовно нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 19.02.2024р. - 09.07.2024р., сум посадового окладу, доплати за вислугу років, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки з їх обчисленням, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3 028 грн у 2024 році колегія суддів звертає увагу на таке.
Закон України “Про судоустрій і статус суддів” регламентує організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
В ст.4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» видно, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів”.
Із змісту ч.1-ч.2 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» видно, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
ч.3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11.03.2020р. діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Відповідно до ч.1 ст.143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.
Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, насамперед залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2025 року у справі №240/9028/24, вказала, що законодавець, починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік, не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102 гривні. 
Тобто, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
З огляду на викладене та з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів, починаючи із 2021 року, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі №620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Отже, оскільки з 2021 розмір грошового утримання діючого судді (посадовий оклад) не змінювався, тому з огляду на положення п.9 розділу IV Порядку №3-1 у Апеляційного суду Волинської області не було правової підстави для здійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням розміру прожиткового мінімуму (3 028,00 грн).
Водночас, суд апеляційної інстанції наголошує, що із змісту додаткових пояснень від 11.09.2025р. розрахунків виплати суддівської винагороди та компенсації відпустки судді Апеляційного суду Волинської області у відставці ОСОБА_1 в період з 19.02.2024р. - 09.07.2024р., в спірний період не здійснювалось цим відповідачем нарахування та виплата будь-яких доплат за вислугу та за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, з врахуванням регіонального коефіцієнта.
Наказом голови Волинського апеляційного суду № 09.7/4 від 23.02.2021р. на підставі ч.5 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_1 з 23.02.2021р. встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу.
Крім того, наказом голови Волинського апеляційного суду № 09.7/7 від 26.03.2021р. ОСОБА_1 з 23.02.2021р. встановлено щомісячну доплату за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 10 відсотків посадового окладу судді.
З набранням чинності Законами №1401-VIII, №1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.
Разом з тим, у п.3.4 Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018р. №11-р/2018 зазначено, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом №2453-VI (у редакції Закону №192-VIII), а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом №1402-VIII.
Далі, за текстом Рішення, зазначено, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення ч.10 ст.133 Закону №2453-VI (у редакції Закону №192-VIII), є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.
Застосований законодавцем у положенні ч.10 ст.133 Закону №2453-VI (у редакції Закону №192-VIII) підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.
Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням ч.10 ст.133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. 
Тобто, положення ч.10 ст.133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII для цілей застосування окремих положень Закону №1402-VIII суперечить ч.1, ч.2 ст.126 Конституції України.
Отже, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018р. у справі №11-р/2018.
Оскільки суддя Апеляційного суду Волинської області Борсук П. П. в період: 19.02.2024р. - 09.07.2024р. не здійснював правосуддя через обставини, що не залежали від нього особисто, оскільки рішенням ВРП № 2073/0/15-20 від 09.07.2020р. відмовлено в задоволенні подання Комісії про звільнення позивача з посади судді через не проходження кваліфоцінювання. Тому, з огляду на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 04.12.2018р. №11-р/2018, позивач має право на отримання доплат до посадового окладу відповідно до наказу голови Волинського апеляційного суду № 09.7/4 від 23.02.2021р. за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу (щомісячно) та наказу голови Волинського апеляційного суду № 09.7/7 від 26.03.2021р. - за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 10 відсотків посадового окладу судді з врахуванням регіонального коефіцієнту.
Щодо вимоги позивача про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць суд вказує таке.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду: про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Однак, в даній справі судом не вирішувалося питання про стягнення з відповідача будь-яких коштів, пов`язаних з оплатою праці позивача. Проте, прийнято рішення про зобов`язання вчинити певні дії, в зв`язку з чим підстави для допущення до негайного виконання цього рішення суду відсутні.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 816/301/16.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Апеляційного суду Волинської області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянтів з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Апеляційного суду Волинської області та ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі № 140/11057/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель