ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65119, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"19" січня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/5470/24	

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В., 
за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників:
від позивача: адвокат Тарановський Д.С., 
від відповідача: Самбурський О.Б., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/5470/24 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Білі Вітрила» (68800, Одеська обл., Ізмаїльський р-н, м. Рені, вул.28 Червня, № 242) 
до відповідача: Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (68803, Одеська обл., Ізмаїльський р-н, м. Рені, вул. Вознесенська, № 139) 
про визнання укладеною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Білі Вітрила» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання укладеною додаткової угоди №1 до договору №00018 оренди земельної ділянки від 05.05.20023 щодо земельної ділянки загальною площею 0,0455 га, за кадастровим номером 5124110100:02:006:0309, яка розташована за адресою: вул. Грецька, № 1А, м. Рені, Одеської обл.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 05.05.2003 між Ренійською міською радою та фізичною особою – підприємцем Арабаджи Сергієм Георгійовичем на підставі рішення Ренійської міської ради «Про надання земельної ділянки у довгострокову оренду Арабаджи С.Г. для розміщення хлібозаводу на території Ренійської міської ради» від 24.04.2003 року № 190-VІ, було укладено договір оренди земельної ділянки за № 00018, до якого в подальшому рішенням Господарського суду Одеської області від 02.10.2015 у справі № 916/3020/15, яке набрало законної сили 20.10.2015, були внесені зміни.
Також позивач пояснює, що Арабаджи С.Г. на праві приватної власності належав громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Пушкіна, буд. 1, загальною площею 3031,6 кв.м., який складався з: хлібозаводу, А; котельні, А1, тамбуру, а1, а2, а3, а5, а8, и2; прибудови, а4, а6, а7, и, и4; навісу, а9, а10; прохідної, Б; гаражу-складу, В; гаражу-складу, В1; кондитерського цеху, И; підвалу, И1, Ш; комори, и1, л1, л2; складу, и3, М, О1; квасного цеху, Л, Н; офісу, Т; трансформаторної, Ш1; огорожі № 1-6, споруд № 6-8.
Рішенням Виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області від 29.08.2019 № 118 «Про зміну адреси об`єкта нерухомого майна» було змінено адресу вказаного об`єкта нерухомого майна у зв`язку з його поділом, присвоївши новоствореним об`єктам наступні окремі адреси: громадському будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, який складається з: хлібозавод - А; котельня - А1; тамбур - а1, а2, а3, а5, а8, и2; прибудова - а4, а6, а7, и, и4; навіс - а9, а10; гараж-склад - В, кондитерський цех - И; підвал - И1, Ш; комора - и1, л1, л2; склад - и3, М, О1; квасний цех - Л, Н; трансформаторна - Ш1; огорожа - 2,3,5; споруда 7,8 – АДРЕСА_1 ; громадському будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, який складається з: офіс - Т, прохідна - Б, гараж - В1, споруда №6, огорожа - 1, 4, 6 – АДРЕСА_1 .
Як додає позивач, 04.09.2019 ОСОБА_1 здійснив державну реєстрацію права приватної власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2666,5 кв.м., а 24.10.2019 ТОВ «Білі Вітрила» здійснило державну реєстрацію права приватної власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 365,1 кв.м.
В подальшому, як зауважує позивач, 31.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до Ренійської міської ради з заявою про надання дозволу на поділ орендованої земельної ділянки та на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5124110100:02:006:0005, а 30.06.2023 ТОВ «Білі Вітрила» та ОСОБА_1 звернулися до Ренійської міської ради зі спільною нотаріально посвідченою заявою (згодою) про поділ орендованої земельної ділянки з кадастровим номером 5124110100:02:006:0005, за результатом розгляду якої 27.07.2023 Ренійської міською радою було прийнято рішення № 851-VIII, яким надано згоду на поділ земельної ділянки комунальної власності, розташованої по АДРЕСА_1 , загальною площею 1,3190 га з кадастровим номером 5124110100:02:006:0005, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, на дві окремі ділянки (земельна ділянка орієнтовною площею 1,2782 га та земельна ділянка орієнтовною площею 0,0408 га) без зміни цільового призначення, вказаним рішенням Ренійської міської ради надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу зазначеної земельної ділянки.
05.09.2023 земельна ділянка комунальної власності для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,0455 га за адресою: АДРЕСА_2 , за кадастровим номером 5124110100:02:006:0309, а також земельна ділянка комунальної власності для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 1,2735 га за адресою: АДРЕСА_2 , за кадастровим номером 5124110100:02:006:0308 були зареєстровані у Державному земельному кадастрі.
Окрім того, як пояснює позивач, 24.10.2023 Ренійською міською радою було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 25.09.2023 разом з доданою до неї технічною документацією, та прийнято рішення № 961-VIII про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності Ренійської міської ради для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, загальною площею 1,3190 га, кадастровий номер 5124110100:02:006:0005, яка знаходилась в оренді ОСОБА_1 та ТОВ «Білі Вітрила», і вказану земельну ділянку поділено на дві окремі земельні ділянки: земельна ділянка комунальної власності для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 1,2735 га за адресою: АДРЕСА_2 , за кадастровим номером 5124110100:02:006:0308, нормативна грошова оцінка якої складає 22145626,80 грн; земельна ділянка комунальної власності для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,0455 га за адресою: АДРЕСА_2 , за кадастровим номером 5124110100:02:006:0309, нормативна грошова оцінка якої складає 706241,39 грн.
Відтак, позивач вважає, що з дня державної реєстрації права приватної власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, яка була здійснена 24.10.2019, у ОСОБА_1 автоматично припинилося, а у ТОВ «Білі Вітрила» автоматично виникло право користування (оренди) земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, поділ земельної ділянки загальною площею 1,3190 га, кадастровий номер 5124110100:02:006:0005, яка перебувала в оренді ТОВ «БІЛІ ВІТРИЛА» та ОСОБА_1 , не припиняє права на неї орендарів ТОВ «Білі Вітрила» та ОСОБА_1 , оскільки уся земельна ділянка була поділена і увійшла у дві сформовані земельні ділянки, а відтак і договір оренди земельної ділянки від 05.05.2003, зареєстрований у Ренійській районній філії ДЗК 14.03.2005 за № 00018 не припинив своєї дії.
В свою чергу, на переконання позивача, у зв`язку зі зміною істотних умов договору, виникла необхідність у внесенні змін до вказаного договору оренди в частині нових даних про об`єкт оренди, розмір орендної плати, умов розрахунків, з огляду на що ТОВ «Білі Вітрила» було підготовлено проєкт додаткової угоди № 1 до спірного договору, який було направлено разом із пропозицією про укладання додаткової угоди на адресу ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області. Проте, 16.10.2024 на адресу позивача надійшло звернення відповідача від 08.10.2024 № 25/3648-4926, у якому Ренійська міська рада висловила незгоду укладання запропонованої додаткової угоди у запропонованій позивачем редакції, оскільки ТОВ «Білі Вітрила» пропонується внесення змін до договору лише в частині однієї земельної ділянки.
Між тим, за ствердженням позивача, умови спірного договору оренди на виключають можливість зміни розміру орендної плати, умов розрахунків у зв`язку з поділом земельної ділянки, оскільки відбулась істотна зміна обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, а саме було змінено об`єкт оренди, розмір орендної плати, умови розрахунків. При цьому, зміна обставин зумовлена причинами, які позивач, як заінтересований орендар, не міг усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися, оскільки об`єкт оренди, розмір орендної плати, умови розрахунків зазнали змін вже після укладення договору оренди земельної ділянки.
Проте, на переконання позивача, виконання договору на умовах, що передбачені у діючому договорі є неможливим, порушує співвідношення майнових інтересів і позбавляє орендаря того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме сплату орендної плати.
Ренійська міська рада у відзиві на позов, заперечуючи проти доводів позивача, зазначає, що право оренди на цілу земельну ділянку площею 1,319 гектари мав і ОСОБА_1 і ТОВ «Білі Вітрила» в однаковому обсязі, а договором не передбачено умов, які би визначали порядок користування земельною ділянкою площею 1,319 гектари кожним з орендарів окремо.
За таких обставин відповідач вважає, що питання внесення змін до вказаного договору оренди в частині нових даних про об`єкт оренди, а також порядку користування земельними ділянками, які утворилися в результаті поділу, є недоцільними, а тому має вирішуватися в рамках однієї трьохсторонньої додаткової угоди, укладеної між Ренійською міською радою, як орендодавцем, ТОВ «Білі Вітрила» і ОСОБА_1 , як орендарями (співоредарями) обох земельних ділянок, з вирішенням питань про внесення змін до договору стосовно двох земельних ділянок одночасно.
Відповідач зауважує, що у зв`язку із вказаним Ренійською міською радою було підготовлено проєкт додаткової угоди № 1 від 30.10.2023 до договору оренди земельної ділянки від 05.005.2003 № 00018, який було надано ОСОБА_1 . Вказаним проєктом, враховуючи рішення Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 24.10.2023 № 961-VIII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності Ренійської міської ради для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться в оренді ОСОБА_1 та ТОВ «Білі Вітрила» у м. Рені Ізмаїльського району Одеської області», а також здійснену ОСОБА_1 та ТОВ «Білі Вітрила» державну реєстрацію права приватної власності, та те, що фактично на вказаних вище земельних ділянках розташовані: громадський будинок з господарськими (допоміжним) будівлями та спорудами № 1, загальною площею 2666,5 кв.м., належний на праві приватної власності ОСОБА_1 , та громадський будинок з господарськими (допоміжним) будівлями та спорудами № 1-А, загальною площею 365,1 кв.м., належний на праві приватної власності ТОВ «Білі Вітрила», відповідачем було запропоновано останнім укласти додаткову угоду до договору оренди та викласти його у новій редакції у вигляді двох окремих договорів оренди землі, відображених у відповідних додатках.
Між тим, як вказує відповідач, 13.11.2023 на адресу виконкому Ренійської міської ради надійшло звернення ТОВ «Білі Вітрила» від 12.11.2023, у якому Товариство висловило незгоду з запропонованою додатковою угодою та просило укласти новий договір оренди землі окремо лише з Товариством, без участі у цьому договорі ОСОБА_1 . В свою чергу, 17.11.2023 за вих. № 25/4456-4643 Ренійською міською радою було надано відповідь ТОВ «Білі Вітрила» на вказане звернення, у якій обґрунтовано необхідність укладення додаткової угоди № 1 до договору оренди земельної ділянки від 05.05.2003 № 00018, проте у зв`язку з невчиненням будь-яких дій з боку як ОСОБА_1 , так і з боку ТОВ «Білі Вітрила», Ренійською міською радою було підготовлено пропозиції ОСОБА_1 та ТОВ «Білі Вітрила» про укладення додаткової угоди № 1 від 05 грудня 2023 року до спірного договору оренди, які були останніми особисто.
Як зазначає відповідач, в подальшому від ТОВ «Білі Вітрила» на адресу Ренійської міської ради неодноразово надходили звернення з приводу укладення окремого договору оренди земельної ділянки між відповідачем та позивачем, на які було надано відповідь. ОСОБА_1 не надав відповідачу відповіді щодо вищезазначеної пропозиції
Відтак, Ренійська міська рада вважає, що питання внесення змін до вказаного договору оренди в частині нових даних про об`єкт оренди, а також порядку користування земельними ділянками, які утворилися в результаті поділу, з огляду на зазначені вище обставини, є неподільним, а тому має вирішуватися в рамках однієї трьохсторонньої додаткової угоди, укладеної між Ренійською міською радою, як орендодавцем, та ТОВ «Білі Вітрила» і ОСОБА_1 , як орендарем (співорендарями) обох земельних ділянок, з вирішенням питань про внесення змін до договору стосовно двох земельних ділянок одночасно.
На думку Ренійської міської ради, зазначеному підходу відповідає як додаткова угода № 1 до договору оренди земельної ділянки від 05.05.2003 № 00018, в редакції запропонованого Ренійською міською радою проєкту від 30.10.2023, так і додаткова угода № 1, в редакції запропонованого відповідачем проєкту від 05.12.2023, жодну з яких ТОВ «Білі Вітрила» і ОСОБА_1 укладати не погодились. Водночас, запропонована ТОВ «Білі Вітрила» додаткова угода № 1 від 20.09.2024 до договору оренди земельної ділянки від 05.05.2003 № 00018, на переконання відповідача, не відповідає ані зазначеному підходу, ані умовам чинного договору оренди земельної ділянки, ані вимогам закону, оскільки виникне ситуація, відповідно до якої орендарем за договором опиниться лише ТОВ «Білі Вітрила», а предметом договору буде лише земельна ділянка комунальної власності, загальною площею 0,0455 га за кадастровим номером 5124110100:02:006:0309.
При цьому, як наголошує відповідач, орендар ОСОБА_1 та земельна ділянка комунальної власності площею 1,2735 га за кадастровим номером 5124110100:02:006:0308 опиняються поза договірних відносин з Ренійською міською радою (як орендодавцем), в рамках договору оренди земельної ділянки від 05.05.2003 року № 00018, а відтак вказаний договір оренди з ОСОБА_1 та стосовно оренди земельної ділянки комунальної власності площею 1,2735 га за кадастровим номером 5124110100:02:006:0308 буде припиненим.
Відтак, відповідач підсумовує, що обраний позивачем спосіб захисту його права та інтересу може порушити права та інтереси Ренійської міської ради, як орендодавця за договором, а також ОСОБА_1 , як іншого орендаря за договором, а позивачем у позові не наведено норм закону або умов договору, які б передбачали обраний позивачем спосіб судового захисту власних прав та інтересів, ціною порушення прав та інтересів інших осіб.
Позивач у відповіді на відзив, окрім раніше зазначеного, додає, що вищеописані громадські будинки з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, що розташовані на земельних ділянках з кадастровими номерами 5124110100:02:006:0308 та 5124110100:02:006:0309, представляють собою окремі об`єкти нерухомого майна, які не перетинаються між собою.
Додатково позивач зазначив, що запропонована ним форма додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 05.05.2003 № 00018 не змінює його в цілому, а лише доповнює. І саме до додаткової угоди можуть застосовуватись вимоги ст. 654 ЦК України, яка визначає, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту, а також можуть бути застосовані про нікчемність.
Інші заяви по суті до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2024 позовна заява вх.№5609/24 була передана на розгляд судді Рога Н.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/5470/24, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на "16" січня 2025 року о 12:00 год.
09.01.2026 Ренійською міською радою Ізмаїльського району Одеської області через систему «Електронний суд» було подано до суду відзив (вх. № 592/25) на позовну заяву, який був долучений судом до матеріалів справи разом із доданими до нього доказами.
Того ж дня, до суду від представника Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надійшла заява (вх. № 598/25 від 09.01.2026) про його участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, в задоволенні якої судом було відмовлено відповідною ухвалою суду від 14.01.2025.
15.01.2025 Ренійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області звернулась до суду із клопотанням (вх. № 1380/25) про залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України, а також із заявою (вх. № 1389/25) про проведення підготовчого засідання по справі за відсутності представника відповідача.
16.01.2025 ТОВ «Білі Вітрила» подано до суду відповідь (вх. № 1521/25) на відзив, яка судом також була долучена до матеріалів справи разом із доданими доказами. Окрім того, позивачем було подано до суду клопотання (вх. № 1577/25 від 16.01.2026) про відкладення розгляду справи № 916/5470/24 у зв`язку з перебування представника в іншому судовому засіданні.
16.01.2025 ухвалою Господарського суду Одеської підготовче засідання відкладено на "07" лютого 2025 року о 12:30 року.
17.01.2025 до суду надійшла заява Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (вх.№1760/25) про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі №916/5470/24 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яка судом була задоволена відповідною ухвалою від 21.01.2025.
07.02.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/5470/24 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 18 лютого 2025 року о 14:00 год.
18.02.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області задоволено клопотання Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (вх. № 1380/25 від 15.01.2025) та позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Білі Вітрила» до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання укладеною додаткової угоди №1 до договору оренди земельної ділянки №00018 від 05.05.2003 залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.226 ГПК України.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Білі Вітрила» задоволено, скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.02.2025 у справі №916/5470/24 та справу направлено до Господарського суду Одеської області для її розгляду.
04.07.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області суддею Рога Н.В. заявлено самовідвід від розгляду справи №916/5470/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білі Вітрила» до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання укладеною додаткової угоди №1 до договору №00018 оренди земельної ділянки від 05.05.20023 щодо земельної ділянки загальною площею 0,0455 га, за кадастровим номером 5124110100:02:006:0309, яка розташована за адресою: вул.Грецька, 1А, м. Рені, Одеської обл., на підставі ст.ст. 35, 36 ГПК України.
На підставі розпорядження керівника апарату суду №85 від 04.07.2025 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2025 для розгляду справи № 916/5470/25 визначено суддю Цісельського О.В.
08.07.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято справу №916/5470/24 до свого провадження. Постановлено розгляд справи здійснити спочатку за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на "31" липня 2025 року о 12:40 год.
10.07.2025 від відповідача до суду надійшло клопотання (вх. № 21923/25) про відкладення підготовчого засідання по справі у зв`язку із перебуванням представника у відпустці, а також надійшла заява (вх.№ 21929/25), відповідно до якої відповідач просив надати представнику можливість приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.
11.07.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області задоволено заяву Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (вх. № 21929/25 від 10.07.2025) та постановлено здійснити проведення підготовчого засідання по справі № 916/5470/24 "31" липня 2025 року о 12:40 год. та всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «ВКЗ». 
Підготовче засідання, призначене ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.07.2025 у справі № 916/5470/24 на 31.07.2025 о 12:40 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Цісельського О.В. у період з 31.07.2025 по 07.08.2025 включно на лікарняному.
08.08.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області підготовче засідання у справі № 916/5470/24 призначено на "26" серпня 2025 року об 11:20 год.
26.08.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 916/5470/24 за ініціативою суду на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі № 916/5470/24 на "11" вересня 2025 року о 10:40 год.
11.09.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/5470/24, у зв`язку із оголошенням системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги, судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "16" жовтня 2025 року о 12:20 год., про що відповідач був повідомлений відповідною ухвалою суду від 11.09.2025, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України.
16.10.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/5470/24, після вирішення всіх питань, передбачених ст. 182 ГПК України, судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/5470/24 до судового розгляду по суті на "21" жовтня 2025 року о 15:20 год. Окрім того, судом було призначено резервну дату судового засідання з розгляду справи по суті на "18" листопада 2025 року об 11:40 год.
20.10.2025 позивач звернувся до суду із заявою (вх. № 32843/25), якою останній просив провести судове засідання у справі 21.10.2025 без участі його представника.
21.10.2025 у судовому засіданні по справі № 916/5470/24, враховуючи неявку позивача у судове засідання з розгляду справи по суті, судом постановлено протокольну ухвалу про перерву, згідно раніше визначеної резервної дати, до "18" листопада 2025 року об 11:40 год., про що позивача додатково було повідомлено відповідною ухвалою суду від 22.10.2025 в порядку ст. 120 ГПК України.
18.11.2025 у судовому засіданні по справі № 916/5470/24, у зв`язку з неможливістю завершити розгляд справи, судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "02" грудня 2025 року о 14:20 год.
02.12.2025 у судовому засіданні по справі № 916/5470/24, після дослідження матеріалів справи та з`ясування думку представників сторін, судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "16" грудня 2025 року о 14:40 год.
Судове засідання, призначене протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.12.2025 у справі № 916/5470/24 на 16.12.2025 о 14:40 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Цісельського О.В. у період з 15.12.2025 по 17.12.2025 включно у відпустці.
18.12.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області судове засідання у справі № 916/5470/24 призначено на "08" січня 2026 року о 14:40 год. 
Під час розгляду справи по суті учасники справи виступили із вступними промовами, судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи.
Представник позивача (ТОВ «Білі Вітрила») у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи свою позицію доводами та аргументами, викладеними у заявах по суті, та наданими суду доказами.
Представник відповідача (Ренійська міська рада) у своїй вступній промові та судових дебатах проти позовних вимог заперечував, просив суд у задоволені позову відмовити повністю, обґрунтовуючи свою позицію доводами та аргументами, викладеними у відзиві та усних поясненнях, наданими суду доказами.
В процесі розгляду справи всі подані учасниками справи клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, були б достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судових засідань тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо належного повідомлення всіх учасників справи, а також всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Щодо строку розгляду справи суд зауважує, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. 
Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
При цьому, ворожі війська постійно здійснюють масований ракетний обстріл по об`єктам енергетичної інфраструктури України і через це в багатьох містах України, зокрема і у місті Одесі, де розташований Господарський суд Одеської області, періодично відсутнє електропостачання та, відповідно, інтернет-зв`язок. Поновлення постачання електроенергії та інтернет-зв`язку потребує додаткового часу.
Водночас, у місті Одесі періодично оголошуються повітряні тривоги, під час яких суддя та працівники апарату суду мають перебувати в укриттях з метою уникнення загрози життю та здоров`ю.
Відтак, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, судом здійснено розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилалися під час судового розгляду як на підставу своїх вимог і заперечень, а також судом були безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.
В судовому засіданні, 08.01.2026 господарським судом був завершений розгляд справи по суті, відповідно до ч.1 ст.219 ГПК України оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення 19.01.2026 о 12:00 год.
В судовому засіданні, 19.01.2026 господарським судом, відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, в присутності представників учасників справи було проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.
Як свідчать матеріали справи, 
05 травня 2003 року між Ренійською міською радою Одеської області (орендодавець) та приватним підприємцем Арабаджи Сергієм Георгійовичем (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки № 00018, згідно умов п.1.1. якого орендодавець передає згідно рішення Ренійської міської ради № 190 від 24.04.2003, а орендар приймає в оренду земельну ділянку площею 1,319 гектари під розміщення хлібозаводу (землі харчової промисловості), розташування та межі якої визначені на плані земельної ділянки, який додається до цього договору і є його невід`ємною частиною.
Згідно пункту 1.2. договору земельна ділянка, на якій розташовані будівлі і споруди хлібозаводу, надається в оренду строком на 49 років.
Відповідно до п.п. 1.3., 1.4. договору передача земельної ділянки в оренду здійснюється на підставі акту прийому-передачі, який повинен містити дані про якісну характеристику землі на момент передачі. Сторони повинні підписати акт не пізніше 30 робочих днів з моменту підписання цього договору. Ділянка є вільною від будь-яких обтяжень та обмежень у використанні за цільовим призначенням.
За умовами п.п. 2.1., 2.2. договору орендна плата вноситься орендарем щомісячно рівними долями в сумі 1121,15 грн. на рахунок міської ради не пізніше 15 числа. У розмір орендної плати входить податок на землю. Орендна плата становить 1,02 грн. за 1 метр квадратний (або 13453,8 грн. щорічно, 659236,2 грн. за весь період оренди в грошовій формі).
Розмір орендної плати підлягає індексації залежно від офіційного індексу інфляції, що визначається Державним комітетом статистики України. Індексація оформлюється як додаток до цього договору (п. 2.3 договору).
Згідно з п.п. 5.1.-5.3. договору він набирає чинності після його державної реєстрації. Строк дії договору становить 49 років з моменту набрання ним чинності. Зміна умов договору оренди земельної ділянки можлива за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди, спір вирішується у судовому порядку.
Вказаний договір було зареєстровано у Ренійській районній філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 14.03.2005 за № 00018.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.10.2015 у справі №916/3020/15, яке набрало законної сили 20.10.2015, позов Ренійської міської ради до фізичної особи – підприємця Арабаджи Сергія Георгійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Відділ Держгеокадастру у Ренійському районі Одеської області, про внесення змін до договору оренди земельної ділянки задоволено та внесено зміни до договору оренди земельної ділянки, укладеного 05.05.2003 між Ренійською міською радою та фізичною особою – підприємцем Арабаджи Сергієм Георгійовичем, який зареєстрований у Ренійській районній філії ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 14.03.2005 за № 00018, згідно якого Ренійською міською радою передано ФОП Арабаджи С.Г. в оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 1,319 га, що розташована за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Пушкіна, 1, шляхом викладення п. 2.1 і п. 2.2 договору у наступній редакції:
- п. 2.1 «Орендна плата вноситься щомісячно орендарем по 16 472,92 грн. на рахунок міської ради 33210815700403»,
- п. 2.2 «Орендна плата сплачується орендарем у розмірах - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, або 14,99 грн. за 1 метр квадратний в рік, або 197 675,03 грн. щорічно в грошовій формі»; а також доповненням розділу ІІ договору пунктом 2.4 наступного змісту: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить – 6589167,66 грн.».
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 179234620 від 30.08.2019 Арабаджи С.Г. на праві приватної власності належав громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Пушкіна, буд. 1, загальною площею 3031,6 кв.м, який складався з: хлібозаводу, А; котельні, А1, тамбуру, а1, а2, а3, а5, а8, и2; прибудови, а4, а6, а7, и, и4; навісу, а9, а10; прохідної, Б; гаражу-складу, В; гаражу-складу, В1; кондитерського цеху, И; підвалу, И1, Ш; комори, и1, л1, л2; складу, и3, М, О1; квасного цеху, Л,Н; офісу, Т; трансформаторної, Ш1; огорожі № 1-6, споруд № 6-8.
Рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області від 29.08.2019 № 118 «Про зміну адреси об`єкта нерухомого майна» було змінено адресу об`єкта нерухомого майна - громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ренійський район, місто Рені, вулиця Пушкіна, будинок 1, що належить Арабаджи Сергію Георгійовичу на праві приватної власності, у зв`язку з його поділом та присвоєно новоствореним об`єктам наступні окремі адреси:
- громадському будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, який складається з: хлібозавод - А; котельня - А1; тамбур -а1, а2, а3, а5, а8, и2; прибудова - а4, а6, а7, и, и4; навіс - а9, а10; гараж-склад - В, кондитерський цех - И; підвал - И1, Ш; комора - и1, л1, л2; склад - и3, М, О1; квасний цех-Л, Н; трансформаторна - Ш1; огорожа - 2, 3, 5; споруда - 7, 8, присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .
- громадському будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, який складається з: офіс - Т, прохідна - Б, гараж - В1, споруда №6, огорожа - 1, 4 , 6, присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .
04.09.2019 здійснена державна реєстрація права приватної власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , загальною площею 365,1 кв.м, який складався з: прохідної, Б; гаражу, В1; офісу, Т; огорожі № 1, 6, 4, споруди № 6, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 182206421 від 24.09.2019.
23.10.2019 за актом прийому-передачі об`єктів нерухомого майна учасник ТОВ «Білі Вітрила» ОСОБА_1 передав на безоплатній основі своє нерухоме майно, зокрема, громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташовані за адресою: Одеська обл., Ренійський р-н, м. Рені, вул. Пушкіна, буд. 1/а, у власність ТОВ «Білі Вітрила» відповідно до Статуту Товариства.
24.10.2019 здійснена державна реєстрація права приватної власності за ТОВ «Білі Вітрила» на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 365,1 кв.м, який складався з: прохідної, Б; гаражу-складу, В1; офісу, Т; огорожі № 1, 6, 4; споруди № 6, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 334168374 від 31.05.2023.
ОСОБА_1 та ТОВ «Білі Вітрила» надали до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області нотаріально посвідчені заяви від 30.06.2023, згідно яких ОСОБА_1 просив надати згоду на поділ земельної ділянки та дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності (цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) кадастровий номер 5124110100:02:006:0005, площею 1,3190 га, на дві окремі земельні ділянки: земельна ділянка № 1 – орієнтовною площею 1,2782 га; земельна ділянка № НОМЕР_1 – орієнтовною площею 0,0408 га, а ТОВ «Білі Вітрила» надало свою згоду на такий поділ.
Рішенням Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 851-VIII від 27.07.2023 надано згоду на поділ земельної ділянки комунальної власності, розташованої по АДРЕСА_1 , загальною площею 1,3190 га з кадастровим номером 5124110100:02:006:0005, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, на дві окремі ділянки (земельна ділянка орієнтовною площею 1,2782 га та земельна ділянка орієнтовною площею 0,0408 га) без зміни цільового призначення, а також надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання вказаної земельної ділянки.
05.09.2023 у Державному земельному кадастрі про земельну ділянку були зареєстровані: земельна ділянка кадастровий номер 5124110100:02:006:0308, комунальної форми власності, площею 1,2735 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , нормативна грошова оцінка якої становить 22145626,80 грн; земельна ділянка кадастровий номер 5124110100:02:006:0309, комунальної форми власності, площею 0,0455 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , нормативна грошова оцінка якої становить 706241,39 грн; із зазначенням їх цільового призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що підтверджується копією витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2300063602023 та № НВ-2300063592023 від 05.09.2023 відповідно.
Рішенням Ренійської міської ради № 961-VIII від 24.10.2023 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності Ренійської міської ради для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, загальною площею 1,3190 га, кадастровий номер 5124110100:02:006:0005, яка знаходиться в оренді ОСОБА_1 та ТОВ «Білі Вітрила» за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з якою вказану земельну ділянку поділено на дві окремі земельні ділянки:
1.1. земельна ділянка комунальної власності для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,0455 га за адресою: АДРЕСА_2 за кадастровим номером 5124110100:02:006:0309;
1.2. земельна ділянка комунальної власності для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 1,2735 га за адресою: АДРЕСА_2 за кадастровим номером 5124110100:02:006:0308.
Пунктами 2, 3 рішення № 961-VIII від 24.10.2023 було вказано Юридичному відділу апарату виконавчого комітету Ренійської міської ради підготувати додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 05.05.2003 № 00018 та надати її міському голові на підписання, а також були попереджені ОСОБА_1 та ТОВ «Білі Вітрила» про обов`язковість укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 05.05.2003 № 00018.
12.11.2023 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив укласти окремий договір оренди земельної ділянки між Ренійською міською радою та ТОВ «Білі Вітрила», без участі у цьому договорі ОСОБА_1 , а також просив найскоріше вжити всіх заходів для зміни цільового призначення земельної ділянки по АДРЕСА_2 – під житлову забудову.
17.11.2023 Ренійська міська рада, на звернення позивача від 12.11.2023, листом № 25/4456-4643 повідомила позивача, що поділ земельної ділянки загальною площею 1,3190 га, кадастровий номер 5124110100:02:006:0005, яка перебувала в оренді ТОВ «Білі Вітрила» та ОСОБА_1 , не припиняє права на неї орендарів, оскільки уся земельна ділянка була поділена і увійшла у дві сформовані земельні ділянки, а відтак і договір оренди від 05.05.2003 не припинив своєї дії, у зв`язку з чим відповідачем було підготовлено додаткову угоду № 1 до договору, яку було надано ОСОБА_1 як орендарю та представнику орендаря. Додатково відповідач зазначив, що у нього відсутні підстави для укладення окремого (нового) договору оренди землі з самим лише ТОВ «Білі Вітрила», а також для вирішення питання про зміну цільового призначення зазначених земельних ділянок, оскільки цьому має передувати внесення до договору оренди зазначених ним змін та подання відповідного звернення, оформленого у відповідності до чинного законодавства.
05.12.2023 Ренійська міська рада разом із листами № 25/1746-4864 та № 25/1746-4865, на виконання рішення Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 961-VIII від 24.10.2023, надіслало ТОВ «Білі Вітрила» та ОСОБА_1 примірники додаткової угоди № 1 до договору оренди від 05.05.2003 № 00018 для їх підписання. Вказані листи були отримані ОСОБА_1 06.12.2023, що підтверджено копією із книги розсилки відповідача.
В матеріалах справи також містяться відповідні проєкти додаткових угоду у редакції, запропонованої відповідачем.
20.09.2024 ТОВ «Білі Вітрила» звернулось до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області із пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 05.05.2003 № 00018 (кадастровий номер 5124110100:02:006:0309), право оренди якої зареєстровано у встановленому законом порядку, де позивач, серед іншого, зауважив, що один підписаний примірник додаткової угоди № 1 просить повернути на його адресу, а у разі, якщо протягом 20-ти днів з моменту отримання відповідачем пропозиції на адресу позивача не надійде повідомлення про результат її розгляду, позивач використає своє право на звернення до суду з відповідним позовом. До пропозиції позивачем доданий підписаний ним примірник додаткової угоди № 1 від 20.09.2024 до договору від 05.05.2003 № 00018 у відповідній редакції. Вказана пропозиція разом із додатковою угодою № 1 отримана відповідачем 23.09.2024.
08.10.2024 Ренійською міською радою Ізмаїльського району Одеської області надано ТОВ «Білі Вітрила» відповідь № 25/3648-4926, якою повідомлено позивача, що відповідач не згодний укладати додаткову угоду № 1 до договору від 05.05.2003 № 00018 в редакції запропонованого позивачем проєкту, оскільки ним пропонується внесення змін до договору лише в частині однієї земельної ділянки, тоді як в результаті поділу земельної ділянки загальною площею 1,3190 га, кадастровий номер 5124110100:02:006:0005, яка перебувала в оренді ТОВ «Білі Вітрила» та ОСОБА_1 , утворилися дві земельні ділянки, які перебувають в оренді як ТОВ «Білі Вітрила», так і ОСОБА_1 . Також відповідач зазначив, що питання внесення змін до вказаного договору оренди в частині нових даних про об`єкт оренди, а також порядку користування земельними ділянками, є неподільними, а тому має вирішуватися в рамках однієї трьохсторонньої додаткової угоди, укладеної між Ренійською міською радою, як орендодавцем, та ТОВ «Білі Вітрила» і ОСОБА_1 , як співорендарями обох земельних ділянок, з вирішенням питань про внесення змін до договору стосовно двох земельних ділянок одночасно, чому відповідає додаткова угода № 1 в редакції запропонованого відповідачем проєкту від 05.12.2023, яку ТОВ «Білі Вітрила» і ОСОБА_1 укладати не погодились. Вказану відповідь позивач отримав 16.10.2024 засобами поштового зв`язку.
Не погодившись із запропонованими відповідачем змінами та редакцією його додаткової угоди, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати укладеною додаткову угоду №1 до договору від 05.05.2003 № 00018 оренди земельної ділянки загальною площею 0,0455 га, за кадастровим номером 5124110100:02:006:0309, яка розташована за адресою: вул. Грецька, № 1А, м. Рені, Одеської обл., між Ренійською міською радою Ізмаїльського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Білі Вітрила» в наступній редакції:
ДОДАТКОВА УГОДА №1
до Договору оренди земельної ділянки від 05.05.2003 року № 00018
м. Рені 20.09.2024
Ренійська міська рада, в подальшому іменується «Орендодавець», ідентифікаційний код 35549578, місцезнаходження: 68803, Одеська область, Ізмаїльський район, місто Рені, вулиця Вознесенська, будинок 139, в особі Ренійського міського голови Ізмаїльського району Одеської області Плєхова Ігоря Вікоровича, який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з одного боку та
Товариство з обмеженою відповідальністю «Білі Вітрила», ідентифікаційний номер 43300109, місцезнаходження: 68800, Одеська область, Ізмаїльський район, місто Рені, вулиця 28 Червня, будинок 242, в особі директора Арабаджи Сергія Георгійовича, який діє на підставі Статуту, в подальшому іменується «Орендар», з іншого боку, уклали цю додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 05.05.2003 року № 00018 про нижченаведене:
1. Викласти пункти 1.1., 2.1., 2.2., 2.4., Договору про оренду земельної ділянки в наступній редакції:
- 1.1. «Орендодавець» передає, а «Орендар» приймає в оренду земельну ділянку комунальної власності, загальною площею 0,0455 га за кадастровим номером 5124110100:02:006:0309.
- 2.1. Орендна плата вноситься щомісячно «Орендарем» у розмірі – 1765,61 грн., на рахунок «Орендодавця».
- 2.2. Орендна плата вноситься «Орендарем» у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки об`єкта оренди в рік та сплачується «Орендарем» у грошовій формі.
- 2.4. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером 5124110100:02:006:0309 становить – 706241,39 грн.
2. Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами.
3. Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору оренди земельної ділянки від 05.05.2003 року № 00018.
4. Додаткова угода складена у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий – в орендаря.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення.
Відповідно до статей 13, 14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статей 140, 143 га 144 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України, що здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування; територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи управляють майном, що є в територіальній власності, вирішують інші питання, віднесені законом до їх компетенції; вирішуючи питання місцевого значення, органи місцевого самоврядування в межах визначених законом повноважень приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
В той же час, частинами 1, 2 статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній станом на час виникнення права власності на спірний об`єкт нерухомості у позивача), до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
Згідно з ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. 
Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Статтею 792 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Згідно із пунктом «а» частини 1 статті 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад на території сіл, селищ, міст.
Відповідно до ч. 1 ст. 187 Господарського кодексу України (чинного на момент звернення позивачем із позовом) спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.
Відповідно до частин 1-4 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Так, за частиною 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на дату виникнення права власності на об`єкт нерухомості), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до частини 4 статті 120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на час поділу земельної ділянки) у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.
Частиною 1 статті 124 Земельного Кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.
Згідно з пунктом 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
За змістом статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.
Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (частина 1 статті 5 названого Закону).
Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній станом на дату реєстрації за позивачем права власності) до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Частиною 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній станом на час поділу земельної ділянки) у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта на праві оренди, до набувача такого об`єкта одночасно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) зазначеного об`єкта, розміщеного на земельній ділянці, крім випадків, визначених частиною четвертою цією статті, а також з урахуванням вимог частини шістнадцятої статті 120 Земельного кодексу України. Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.
Положеннями статті 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно вимог статті 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до виключних повноважень органу місцевого самоврядування віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.
Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Наведені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлений чинним законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суд має виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами та має бути спрямований на захист порушеного права.
Відтак, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога позивача про внесення змін до договору оренди земельної ділянки № 00018 від 05.05.2003 шляхом визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди у викладеній позивачем редакції з посиланням на обставини звернення позивача до відповідача з пропозицією щодо внесення змін до договору оренди в частині об`єкту оренди, зокрема, площі та кадастрового номеру земельної ділянки, розміру орендної плати та порядку розрахунків шляхом укладення відповідної додаткової угоди та незгодою відповідача в укладенні такої додаткової угоди.
Як встановлено судом, первісно правовідносини між Ренійською міською радою та Арабаджи С.Г. виникли на підставі договору оренди земельної ділянки № 00018 від 05.05.2003 (з урахуванням змін, внесених рішенням Господарського суду Одеської області від 02.10.2015 у справі № 916/3020/15).
Спірні відносини сторін виникли із договору оренди землі, регулюються цивільним законодавством про власність і найм (оренду землі), їх цивільні права та обов`язки, перебувають у сфері дії Цивільного і Земельного кодексів України, Закону України «Про оренду землі», а в частині повноважень відповідача - Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Укладений між сторонами договір оренди земельної ділянки № 00018 від 05.05.2003, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а також розірваний сторонами не був та є діючим.
Як свідчать матеріали справи та не оспорюються сторонами, Арабаджи С.Г. на праві приватної власності належав громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3031,6 кв.м., якому рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області від 29.08.2019 № 118 «Про зміну адреси об`єкта нерухомого майна» було змінено адресу об`єкта нерухомого майна у зв`язку з його поділом, присвоївши новоствореним об`єктам наступні окремі адреси: Одеська обл., м. Рені, вул. Пушкіна, № 1 та № 1-А.
04.09.2019 була здійснена державна реєстрація права приватної власності окремо на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 2666,5 кв.м, розташований за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Пушкіна, буд. 1, а також на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 365,1 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за Арабаджи С.Г. 
При цьому, як було встановлено судом, 24.10.2019 здійснена державна реєстрація права приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Білі Вітрила» на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Пушкіна, буд. 1-А, загальною площею 365,1 кв.м, який складався з: прохідної, Б; гаражу, В1; офісу, Т; огорожі № 1, 6, 4; споруди № 6.
Відтак, починаючи з 24.10.2019 власником нерухомого майна – громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами загальною площею 365,1 кв.м, розташованого за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Пушкіна, буд. 1-А, на земельній ділянці, яка була об`єктом договору оренди землі від 05.05.20023, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Білі Вітрила».
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства.
Згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №921/158/18, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, ніхто інший, окрім власника цього об`єкта, не може претендувати на вказану земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Тобто особа, яка набула право власності на це нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно. Ця правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 915/672/17, від 17.04.2018 у справі № 922/2883/17, від 30.05.2018 у справі № 908/1990/17, від 05.06.2018 у справі № 920/717/17, від 20.06.2018 у справі № 913/661/17, від 27.06.2018 у справі № 921/613/17-г/17, від 05.09.2018 у справі № 904/9027/17, від 04.10.2018 у справі № 904/326/18, від 04.06.2019 у справі № 914/1925/18, від 26.11.2019 у справі № 917/92/19.
У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки, відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, до якого переходить право оренди, набуває право оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/3655/17, від 05.09.2018 у справі №904/9027/17, від 07.11.2018 у справі №910/20774/17, від 29.11.2018 у справі №915/1416/17, від 06.12.2018 у справі №902/1592/15, від 27.02.2019 у справі №913/661/17 від 06.03.2019 у справі №914/2687/17, від 04.06.2019 у справі №914/1925/18, від 26.11.2019 у справі №917/92/19.
Враховуючи викладене, після відчуження частини об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також право оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №920/675/17, від 26.11.2019 у справі № 917/92/19, від 18.02.2020 у справі №907/132/19.
Таким чином, у розумінні наведених положень законодавства, зокрема ч. 2 ст. 120 ЗК України, ч. 2 ст. 377 ЦК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент набуття позивачем права власності на об`єкт нерухомості) при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки, відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.
Верховним Судом у постановах від 12.02.2020 у справі № 913/153/18, від 25.02.2020 у справі № 922/510/19 також наведено відповідну правову позицію про те, що особа, яка набула права власності на відповідне майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. 
При цьому Верховний Суд також наголосив, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін до договору стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено у законі.
Також суд враховує викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц правовий висновок, згідно якого після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою. Іншими словами, з моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.
У разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.11.2020 у справі № 904/5968/19 (пункт 21)).
Отже, з урахуванням правових позицій щодо застосування вказаних положень ч. 2 ст. 120 ЗК України, ч. 1 ст. 377 ЦК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі», суд вважає, що з 24.10.2019, тобто з моменту виникнення права власності на об`єкт нерухомості у ТОВ «Білі Вітрила», у попереднього землекористувача - ОСОБА_1 автоматично припинилось, а у ТОВ «Білі Вітрила» автоматично виникло право оренди згідно договору оренди землі від 05.05.2003 на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.
Між тим, як встановлено судом, в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5124110100:02:006:0005 за адресою: АДРЕСА_2 утворилися дві земельні ділянки: кадастровий номер 5124110100:02:006:0308 площею 1,2735 га, нормативна грошова оцінка якої складає 22145626,80 грн; кадастровий номер 5124110100:02:006:0309 площею 0,0455 га, нормативна грошова оцінка якої складає 706241,39 грн. До Державного земельного кадастру внесено інформацію про державну реєстрацію двох новоутворених земельних ділянок із зазначенням їх цільового призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія земель – землі житлової та громадської забудови, проведено нормативну грошову оцінку кожної земельної ділянки, яку підтверджено витягами із технічної документації від 30.10.2023.
Отже, внаслідок звершеного поділу земельної ділянки кадастровий номер 5124110100:02:006:0005 на дві земельні ділянки змінився об`єкт оренди як об`єкт цивільних речових прав в розумінні ст. 791 ЗК України.
Матеріали справи містять листування між позивачем та відповідачем щодо врегулювання питання стосовно внесення відповідних змін до договору оренди № 00018 від 05.05.2003 у зв`язку із поділом земельної ділянки, яка була об`єктом оренди за спірним договором та перебувала в оренді як ОСОБА_1 , так і ТОВ «Білі Вітрила».
Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 24.10.2023 № 961-VIII відповідач надсилав орендарям примірники додаткових угод до договору, пропонував внести зміну до договору, зазначивши істотні зміни щодо нових даних про об`єкт оренди, порядку користування земельними ділянками, які утворилися в результаті поділу, розміру орендної плати та порядку розрахунків, як шляхом укладення одної трьохсторонньої додаткової угоду, так і у вигляді двох окремих договорів, викладених в якості додатків до відповідної додаткової угоди. При цьому, відповідач наголошував, що у нього відсутні підстави для укладення нового коремого договору оренди землі лише з ТОВ «Білі Вітрила».
Між тим, 20.09.2024 позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 00018 від 05.05.2003, та надав проєкт цієї додаткової угоди. Додатковою угодою позивач пропонував змінити умови договору лише щодо земельної ділянки загальною площею 0,0455 га, за кадастровим номером 5124110100:02:006:0309, тобто, щодо предмета договору, орендаря, об`єкта оренди та орендної плати, які є істотними умовами договору. Відповідач, в свою чергу, висловив незгоду з укладенням додаткової угоди у запропонованій позивачем редакції з огляду на те, що останнім пропонується внести зміни до договору лише в частині однієї земельної ділянки.
Суд зауважує, що виходячи зі змісту статей 632, 651 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України та статті 30 Закону України «Про оренду землі», слід дійти висновку про те, що за загальним правилом зміна умов договору, у тому числі в частині предмета договору, об`єкта оренди та орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін. За відсутності цієї згоди такий договір може бути змінений за рішенням суду лише у випадках, встановлених умовами договору або в силу закону.
Так, орендодавець за договором оренди земельної ділянки від 05.05.2003 № 00018 передав в оренду всю земельну ділянку площею 1,3190 га, яку в подальшому, задовольнивши спільну заяву ТОВ «Білі Вітрила» та ОСОБА_1 , Рада поділила на 2 земельні ділянки. Такий поділ земельної ділянки не припиняє права оренди на неї орендарів, оскільки уся земельна ділянка, яка перебувала в користуванні ОСОБА_1 та Товариства, була поділена і увійшла у 2 сформовані земельні ділянки з площами 1,2735 га та 0,0455 га. Тому договір не припинив свою дію. Вказаний висновок повністю узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного в постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, у справах № 367/2022/15-ц, № 922/2723/17, згідно з яким формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не припиняє права оренди, що виникло в землекористувача до її поділу.
При цьому, судом враховано ту обставину, що сам по собі об`єкт оренди суттєво змінився з моменту укладання первинного договору оренди від 05.05.2003, оскільки фактичними землекористувачами наразі є два власника нерухомого майна розташованого на такій земельній ділянці, а саме, позивач та ОСОБА_1 .
Відтак, встановивши, що на спірній земельній ділянці, внаслідок поділу якої утворились дві окремі земельні ділянки, розташоване нерухоме майно двох власників, суд вважає, що знаходження у власності іншої особи ( ОСОБА_1 ) об`єкту нерухомого майна, яке розташовується на частині земельної ділянки, яка була об`єктом оренди за договором від 05.05.2003, обумовлює фактичне її використання ОСОБА_1 та унеможливлює передання цієї частини земельної ділянки в орендне користування будь-яким іншим особам, які не є власниками такого об`єкта нерухомого майна, у тому числі позивачу. При цьому, право оренди на цілу земельну ділянку, яка була об`єктом оренди за спірним договором, мали два землекористувача до її поділу, у зв`язку з чим, на переконання суду, вирішення питання щодо внесення змін лише в частині користування земельною ділянкою, на які розташоване майно ТОВ «Білі Вітрила», призведе до усунення від участі у правовідносинах за договором оренди № 00018 від 05.05.2003 іншого орендаря – ОСОБА_1 .
Водночас, суд ураховує, що у спірних правовідносинах після прийняття Радою рішення про поділ земельної ділянки сторони мали можливість обрати: або внесення змін до договору оренди зі зміною його предмета з однієї земельної ділянки на дві новостворені, або укладення нових договорів щодо кожної з них на погоджених умовах. Як установлено судом та вбачається з обставин справи, позивач, як один із ініціаторів поділу, обрав перший варіант.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень передбачає неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи з конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
У частині 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінка, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, - це, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц, від 05.02.2025 у справі № 925/457/23).
Відповідно до статті 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку, зміна її цільового призначення не припиняє встановлених обмежень, обтяжень. Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки.
Вказаний висновок повністю узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного в постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, а також у справах № 367/2022/15-ц, № 922/2723/17, згідно з яким формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не припиняє права оренди, що виникло в землекористувача до її поділу.
Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 у справі №916/1423/18, відповідно до яких за наслідками розгляду вимоги позивача про зобов`язання укласти договір у певній редакції у резолютивній частині свого рішення суд, керуючись частиною дев`ятою статті 238 ГПК України, має зробити висновки про визнання укладеним договору у запропонованій позивачем редакції, виклавши текст редакції договору, яка за висновками суду відповідає вимогам законодавства та визнається судом укладеною, чи висновки про відмову у визнанні укладеним договору у запропонованій позивачем редакції.
Враховуючи, що поділ земельної ділянки не припинив прав обох орендарів, з огляду на чинність договору, суд погоджується із доводами відповідача, що внесення змін до вказаного договору оренди в частині нових його істотних умов про об`єкт оренди, порядок користування земельними ділянками, які утворилися в результаті поділу, розміру орендної плати та порядку розрахунків, є неподільними та має бути здійснено за участю орендарів обох земельних ділянок одночасно. В свою чергу, укладення додаткової угоди у запропонованій позивачем редакції призведе порушення принципу добросовісності, оскільки право оренди за договором оренди земельної ділянки № 00018 від 05.05.2003 припинить своє існування на тих же умовах та в тому ж обсязі, що існували для другого орендаря – ОСОБА_1 , оскільки фактично за спірним договором оренди орендарем буде лише ТОВ «Білі Вітрила», а предметом договору лишиться безпосередньо земельна ділянка загальною площею 0,0455 га, за кадастровим номером 5124110100:02:006:0309. При цьому, для іншого орендаря – ОСОБА_1 такий договір буде припинений, залишаться неврегульованими питання порядку користування земельною ділянкою загальною площею 1,2735 га, за кадастровим номером 5124110100:02:006:0308, та фактично між ним та відповідачем виникнуть позадоговірні відносини, що може порушити права та інтереси, в першу чергу орендодавця за договором - Ренійської міської ради, другого орендаря – ОСОБА_1 , а також суперечитиме чинному законодавству.
Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що позивач в установленому порядку обставини, які ним повідомлені суду, не довів, належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження вказаних ним відомостей суду не надав, дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Білі Вітрила» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 05.05.2003 № 00018 щодо земельної ділянки загальною площею 0,0455 га, за кадастровим номером 5124110100:02:006:0309, яка розташована за адресою: вул. Грецька, № 1А, м. Рені, Одеської обл, є необґрунтованими, нормативно та документально не доведеними, а тому не підлягають задоволенню.
З урахуванням викладеного суд надає перевагу доводам відповідача, викладеним у його заявах по суті справи, а позов із заявлених у ньому підстав визнає необґрунтованим і в його задоволенні відмовляє повністю.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18, від 23.12.2020 у справі № 910/2284/20).
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
З огляду на викладене, оцінивши усі наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, не були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому не підлягають задоволенню з підстав, наведених судом у даному рішенні.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Поряд із цим суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
З урахуванням наведеного, оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, з урахуванням обставин справи, враховуючи баланс інтересів учасників спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Білі Вітрила» не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, є незаконними та необґрунтованими, не були доведені належними, допустимими доказами, а тому не підлягають з наведених судом підстав.
Приймаючи до уваги висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.
Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову – відмовити.
2. Судові витрати по справі № 916/5470/24 покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Білі Вітрила».

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.
Повне рішення складено 29 січня 2026 р.

Суддя О.В. Цісельський