КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Київ
справа №754/8786/25
провадження № 33/824/650/2026
Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Навродський Олександр Володимирович, на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: суду не повідомлено,
за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 330720, ОСОБА_1 14 травня 2025 року о 00 год. 00 хв. в м. Києві по пр. Червоної Калини, 85, не маючи права керування ТЗ повторно протягом року керував автомобілем «Peugeot Partner» д.н.з. НОМЕР_1 .
Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення, невірно вказано прізвище особи, що притягується до адміністративної відповідальності, а саме: замість правильного прізвища « ОСОБА_1 », вказано: « ОСОБА_4 ».
Відповідно до рапорту, складеного поліцейським 2 взводу 2 роти 3 батальйону Полк-2 УПП в м. Києві капралом поліції Гайдук Н.В., правильним прізвищем особи, що притягується до адміністративної відповідальності слід вважати прізвище: « ОСОБА_1 ».
Зазначене підтверджується матеріалами адміністративного провадження і свідчить про вчинення адміністративного правопорушень, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі: 40800 грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилученням транспортного засобу. 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат Навродський О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд закрити адміністративну справу на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 знаходився в транспортному засобі, але не керував ним.
Вказує, що суд першої інстанції не повідомив ОСОБА_1 про судове засідання, яке відбулося за відсутності апелянта.
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду. 
Клопотання мотивує тим, що розгляд справи відбувався за відсутності ОСОБА_1 , а про оскаржувану постанову дізнався після арешту коштів на банківських картках на підставі відкриття виконавчого провадження від 16 вересня 2025 року, після чого звернувся за правовою допомогою до адвоката Навродського О.В. , який адвокатським запитом 16 жовтня 2025 року звернувся до Деснянського ВДВС в м. Києві та 12 листопада 2025 року отримав оскаржувану постанову та постанову про відкриття виконавчого провадження.
У зв?язку із чим просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року.
Відповідно до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 12 червня 2025 року, а апеляційна скарга на неї подана 17 листопада 2025 року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження. 
Вважаю, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, слід поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки вручена ОСОБА_1 оскаржувана постанова в судовому засіданні не була, а скаржник отримав її тільки 12 листопада 2025 року, що підтверджуєтся матеріалами справи.
В судове засідання апеляційного суду, яке призначене на 14 січня 2026 року з`явився захисник ОСОБА_1 - адвокат Навродський О.В., який підтримав доводи апеляційної скарги. 
Заслухавши захисника, доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд робить висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 330720, ОСОБА_1 14 травня 2025 року о 00 год. 00 хв. в м. Києві по пр. Червоної Калини, 85, не маючи права керування ТЗ повторно протягом року керував автомобілем «Peugeot Partner» д.н.з. НОМЕР_1 . 
Своїми діями  ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП як повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами).
Так, диспозицією ч.5 ст.126 КУпАП передбачений склад адміністративного правопорушення, який інкримінується  ОСОБА_1 , який полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Диспозиція ч.2 ст.126 КУпАП передбачає склад правопорушення, який полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Водночас, санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Вказана санкція у частині накладення штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом є безальтернативною.
Відповідно до абзацу третього пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №17 від 19.12.2008) позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
Разом з тим, стаття 126 КУпАП в цьому переліку відсутня.
Частина 5 статті 126 КУпАП, якою передбачена відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого, встановлена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» від 16 лютого 2021 року №1231-ІХ.
Чинне адміністративне законодавство розрізняє таких суб`єктів, як осіб, які здійснюють керування транспортним засобом та водія транспортного засобу. Відмінність вказаних суб`єктів полягає в тому, що водій транспортного засобу - це особа, яка здійснює керування таким транспортним засобом на законних підставах, оскільки набула у встановленому законом порядку право керування транспортним засобом.
На відміну від водія, суб`єкт, передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП, - це особа, яка не має (не набувала) права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку. В цьому випадку ч. 2 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка врегульовує відповідальність особи, яка здійснює керування транспортним засобом, не отримавши на це відповідного права.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду в постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 досліджувала можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли така особа на момент вчинення кримінального правопорушення не мала посвідчення на право керування транспортними засобами.
Об`єднана палата вказала, що позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання.
Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.
Враховуючи зазначене, виходячи із аналізу положень статей 1, 50, 55, 65, 286, 286-1 КК, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
За таких обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи щодо незаконності притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 знаходився в транспортному засобі, але не керував ним спростовуються відеозаписом з якого вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 припаркований на місці для людей з інвалідністю, на запитання поліцейського, чому він зупинив свій автомобіль на місці для інвалідів, ОСОБА_1 повідомив, що він поспішав, хотів швидко сходити в магазин, тому припаркувався на цьому місці. Вказана відповідь поза розумним сумнівом дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Отже, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушив п. 2.1 (а) ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 126 КУпАП.
Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, скаржником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову. 
За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції залишається без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,- 

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Навродський Олександр Володимирович - залишити без задоволення.
Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа