Номер провадження: 22-ц/813/4093/26 
Справа № 517/630/25
Головуючий у першій інстанції Гончар І.В
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – керівник Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, відповідачі – ОСОБА_1 , Виробничо-торгівельна фірма «ОЛТІС» Товариство з обмеженою відповідальністю,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу керівника Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області Наливайченка Олега Петровича
на ухвалу Захарівського районного суду Одеської області від 10 липня 2025 року, постановлену Захарівським районним судом Одеської області, у складі: судді Гончар І.В. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом керівника Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області до ОСОБА_1 , Виробничо-торгівельної фірми «ОЛТІС» Товариства з обмеженою відповідальністю про витребування земельної ділянки з незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Захарівського районного суду Одеської області від 10 липня 2025 року, якою відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою керівника Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області Наливайченка Олега Петровича, який діє в інтересах Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області до ОСОБА_1 , Виробничо-торгівельної фірми «ОЛТІС» Товариства з обмеженою відповідальністю про витребування земельної ділянки з незаконного володіння.
В апеляційній скарзі керівник Роздільнянської окружної прокуратури Наливайченко Олег Петрович просив скасувати ухвалу Захарівського районного суду Одеської області від 10.07.2025 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводами апеляційної скарги є те, що згідно з аналізом постанови Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №626/1055/17, якою суд першої інстанції обґрунтовував відмову у відкритті провадження у справі, правовідносини в означеній справі не є подібними з правовідносинами, зазначеними в позовній заяві Роздільнянської окружної прокуратури, оскільки вказана у справі № 626/1055/17 стосувалася правового спору між фермерським господарство та іншим суб`єктом господарювання, проте у даній справі прокурором позов подано в інтересах органу місцевого самоврядування, а не господарюючого суб`єкта, а предмет позову стосується витребування земельної ділянки, власником якої є фізична особа. Крім того, скаржник, зокрема, посилається на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 18.03.2025 у справі № 918/443/24, в якій зазначено, що оскільки на час звернення до суду із цим віндикаційним позовом належним відповідачем є фізична особа, за якою зареєстровано право приватної власності на спірну земельну ділянку, а не орендар земельної ділянки (ФГ), то такий спір своїм суб`єктним складом та характером спірних правовідносин підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичної особи (власника земельної ділянки) (а.с. 102-109).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Осьмініна Сергія Дмитровича просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити ухвалу Захарівського районного суду Одеської області від 10.07.2025 без змін.
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначає, що скаржником неправильно визначено предметну та суб`єкту юрисдикцію, оскільки розгляд справ за участю юридичної особи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності здійснюються господарськими судами згідно зі ст. 20 ГПК України, а також скаржник не врахував критерії визначення подібності справ відповідно до постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 626/1055/17 (а.с. 126-128).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
У судовому засідання 13 січня 2026 року, прокурор Савицький Д.С. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Інші учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, позивач Захарівська селищна рада Роздільнянського району Одеської області повідомлені у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки судові повістки на 13.01.2026 отримали в електронних кабінетах підсистеми «Електронний суд» 28.11.2025 о 18:33:12 та 18:34:42, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (а.с. 136-137), відповідач ОСОБА_1 повідомлена у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки отримала судову повістку на 13.01.2026, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 138), а також у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки її представник ОСОБА_2 отримав судову повістку на 13.01.2026 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 28.11.2025 о 18:30:13, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 137 зв.), відповідач ВТФ «Олтіс» ТОВ повідомлені у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, так як судова повістка на 13.01.2026 повернута до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 139-140 зв.), до судового засідання не з`явилися.
Вказане в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з матеріалами справи, спірна земельна ділянка була виділена з масиву земель, що перебувають у користуванні СФГ «СОРОЧАН» та використовувалися для ведення фермерського господарства, тобто для господарської діяльності. 
Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка спочатку була надана для ведення фермерського господарства, тобто виключно з господарською метою, у подальшому частина цієї землі оформлена у власність члена СФГ «СОРОЧАН» - ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства без припинення права користування господарства та ця земля використовується не для особистих потреб, а в господарській діяльності третіх осіб. 
У сукупності це підтверджує, що предмет спору стосується правового режиму господарського майна, яке було виведене з користування фермерського господарства та залучене в обіг через орендні правовідносини із суб`єктом господарювання. Передача членом СФГ «СОРОЧАН» земельної ділянки, отриманої із земель господарства та яка надана йому для ведення фермерського господарства, в оренду ВТФ «ОЛТІС» ТОВ, також вказує на те, що спір виник у сфері господарської діяльності та підлягає розгляду господарським судом.
З огляду на це, суд першої інстанції виснував, що оскільки спір пов`язаний з фактичним вибуттям із користування земельної ділянки, що надавалася для ведення фермерського господарства, та участю у правовідносинах фізичної особи, яка є членом такого господарства, суд дійшов висновку про наявність господарської природи спору, що унеможливлює його розгляд у порядку цивільного судочинства.
Переглядаючи вказану ухвалу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги таке.
За обставинами даної справи, звертаючись до суду із вказаним позовом, керівник Роздільнянської окружної прокуратура в інтересах Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області просив:
1) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області земельну ділянку, загальною площею 14,9107 га з кадастровим номером 5125280900:01:001:0528, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, Захарівська селищна рада (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2331501851252;
2) витребувати з незаконного володіння Виробничо-торгівельної фірми «ОЛТІС» Товариство з обмеженою відповідальністю на користь територіальної громади в особі Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області земельну ділянку, загальною площею 14,9107 га з кадастровим номером 5125280900:01:001:0528, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, Захарівська селищна рада (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2331501851252.
В обґрунтування позовних вимог зазначали, що Войнічевською сільською Радою народних депутатів Фрунзівського району одеської області в 1992 році ОСОБА_3 видано державний акт на право постійного користування землею (право довічного успадкованого володіння землею) серії Б № 056018 площею 49,75 га, яка знаходиться на території Войнічевської сільської ради Фрунзівсього району Одеської області (нині – Захарівська селищна рада Роздільнянського району), для створення селянського (фермерського) господарства. 
24.04.1997 проведено державну реєстрацію про створення Селянського (фермерського) господарства «СОРОЧАН», засновником якого є ОСОБА_3 .
До членів фермерського господарства входять – ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 27 березня 2020 року № 15-5830/13-20-СГ ОСОБА_1 на її клопотання та за згодою ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), з подальшою передачею у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Войнічевської сільської ради Захарівського району Одеської області (за межами населеного пункту) розміром 14,9107 га із цільовим призначенням – для ведення фермерського господарства.
Наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 15 січня 2021 року за № 15-467/13-21-СГ ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої на території Войнічевської сільської ради Захарівського району Одеської області (за межами населеного пункту) розміром 14,9107 з кадастровим номером 5125280900:01:001:0528 із цільовим призначенням – для ведення фермерського господарства, у зв`язку із передачею вказаної земельної ділянки у комунальну власність.
Рішенням Захарівської селищної ради від 17 червня 2021 року за № 503-VIII затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 14,9107 га ріллі з кадастровим номером 5125280900:01:001:0528 для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що перебуває у користуванні ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право постійного користування серія Б № 056018 від 1992 року.
Згідно відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі вищевказаного рішення Захарівської селищної ради від 17 червня 2021 року за № 503-VIII державним реєстратором Затищанської селищної ради 01 липня 2021 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 5125280900:01:001:0528, площею 14,9107 га, яку в подальшому 21 червня 2024 року передано в користування Виробничо-торгівельній фірмі «ОЛТІС» товариство з обмеженою відповідальністю на підставі укладеного договору оренди, строк дії якого складає 10 років.
Позивач вважає, що оскільки земельна ділянка за кадастровим номером 5125280900:01:001:0528 до реєстрації права власності не неї за відповідачем (фізичною особою) знаходилася у власності територіальної громади, то будь-які дії з розпорядження нею мали вчинятися розпорядником – Захарівською селищною радою виключно на підставі та у порядку чітко встановленому законодавством України та лише в інтересах власника – територіальної громади. Натомість, Захарівською селищною радою всупереч вимогам закону прийнято вищевказане рішення від 17 червня 2021 року за № 503-VIII про передачу у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, яке не відповідає вимогам земельного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.
Відповідно до статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.
У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб-підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Аналогічні висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19.
Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
За змістом частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча би одна із сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. Аналогічні висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19.
Справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на землю, реєстрації або обліку прав на землю, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші за правилами цивільного судочинства.
Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі. Аналогічні висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 28.04.2023 у справі № 915/390/22.
Предметом позову в цій справі є витребування на користь територіальної громади в особі Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області з незаконного володіння фізичної особи ( ОСОБА_1 ), за якою зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку, та з незаконного володіння Виробничо-торгівельної фірми «ОЛТІС» Товариство з обмеженою відповідальністю (орендаря), яке наразі користується нею на підставі договору оренди землі.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, викладено висновок про те, що належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, на яку посилається скаржник, Велика Палата Верховного Суду сформувала такий правовий висновок: «Член фермерського господарства, який отримав земельну ділянку у користування для створення фермерського господарства і раніше не набув права на земельну частку (пай), може цю (отриману ним) земельну ділянку приватизувати у межах розміру земельної частки (паю) за умови припинення права користування нею фермерським господарством. Якщо ж член фермерського господарства не отримував у користування земельну ділянку для його створення, а лише увійшов до складу членів цього господарства, він має право отримати у власність земельну ділянку у передбаченому законом розмірі, проте в загальному порядку, зокрема із земель, які не перебувають у власності чи користуванні фермерського господарства. Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна».
Верховний Суд встановив, що справа № 633/408/18 за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Харківській області від 04.05.2016 № 3620-СГ "Про передачу земельної ділянки у власність"; зобов`язання фізичної особи ОСОБА_17 повернути державі земельну ділянку, розглядалася в порядку цивільного судочинства.
Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 березня 2025 року у справі № 918/443/24.
Крім того, Верховним Судом сформовано сталу практику, відповідно до якої позовні заяви, у яких основні позовні вимоги пред`явлено до фізичних осіб, а похідні – до юридичних, підлягають розгляду саме у порядку цивільного судочинства (постанова Верховного Суду від 23.02.2022 у справі № 672/362/20).
Таким чином, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції із зазначених судом підстав.
Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Наведене у своїй сукупності є підставою для застосування вимог пунктів 3 та 4 частини 1 статті 379 ЦПК України та скасування оскаржуваної ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області Наливайченка Олега Петровича задовольнити.
Ухвалу Захарівського районного суду Одеської області від 10 липня 2025 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови - 21 січня 2026 року

Головуючий  М.В. Назарова

Судді:  В.А. Коновалова

В.В. Кострицький