Справа № 420/18448/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Аракелян М.М.
розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (сформована в системі «Електронний суд» 10.06.2025 року) до Військової частини НОМЕР_1 , у якій представник позивача просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 в редакції чинній з 29.01.2020 при обчисленні в період з 24.02.2023 року по 01.05.2023 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 вказаної постанови;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити Позивачу перерахунок з 24.02.2023 року по 01.05.2023 року грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 відповідно та на відповідний тарифний коефіцієнт, провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М. 
Ухвалою суду від 16.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України; зобов`язано позивача надати суду копію його заяви до відповідача, на яку отриманий лист від 16.05.2025 року.
Ці докази позивачем не надані, тому справа розглядається за наявними у ній доказами згідно ч.9 ст.80 КАС України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з 24.02.2023 року до 01.05.2023 року проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 . З 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями для обчислення розміру перерахованих пенсій відповідно до Постанови №103, повинні визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом за 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт за відповідною або аналогічною посадою. Вважає, що при перерахунку пенсії слід виходити із прожиткового мінімуму на відповідний рік, а не прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01.01.2018. Під час служби в Військовій частині НОМЕР_1 невірно визначалися розміри посадового окладу та окладу за військовим званням, внаслідок чого грошове забезпечення нараховувалось та виплачувалось у меншому розмірі. З метою досудового врегулювання спору позивач направив звернення до відповідача. На що був отриманий лист від 16.05.2025 року №14/1921, яким було відмовлено у здійсненні перерахунку, що є протиправним на думку позивача.
18.06.2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивач наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.12.2024 № 346 звільнений з військової служби за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», отримав грошовий атестат та витяг із зазначеного наказу при звільненні. З даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише 10.06.2025, що у сукупності з викладеним вище свідчить про те, що Позивачем пропущений строк звернення до суду із цим позовом. Відповідно до пункту 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 №870, визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом. Дія акта Кабінету Міністрів України поновлюється шляхом прийняття відповідного акта або із зазначенням в тексті акта про визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України, чи про його скасування. Починаючи з 20.05.2023 і по теперішній час для розрахунку грошового забезпечення військовослужбовців використовується стала величина у розмірі 1762 гривні, що як раз дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018; відповідні показники були закладені під час планування бюджету. Військова частина НОМЕР_1 є військовим формуванням, на яке відповідно до Конституції України покладаються обов`язки оборони України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості. Відповідач, як установа, що фінансується з державного бюджету та отримує фінансування для виплати грошового забезпечення військовослужбовців виходячи з розміру 1762 гривні, не може нести відповідальність за правову колізію, яка стала передумовою виникнення спірних правовідносин, та була належним чином вирішена лише 20.05.2023. Крім того, позивачем не заперечується, що у спірні періоди він у повному обсязі отримував грошове забезпечення за виконання своїх службових обов`язків, а спір виник виключно щодо неправомірних, на його думку, дій відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення у розмірі, меншому, ніж той, що, на його думку, повинен був йому виплачений за наслідками скасування пункту 6 Постанови №103.
08.08.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 
Ухвалою суду від 06.10.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі; залучено до участі у справі №420/18448/25 у якості другого відповідача - Військову частину НОМЕР_2 .
08.10.2025 року Військова частина НОМЕР_2 подала відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивач наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.12.2024 № 346 звільнений з військової служби за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», отримав витяг із зазначеного наказу при звільненні, а згодом ще і грошовий атестат (вих. № 14/28 від 03.01.2025), які містили інформацію про нараховане і виплачене позивачеві грошове забезпечення (зокрема, але не виключно, при звільненні), а також інформацію (конкретні суми) щодо тарифного розряду та посадового окладу, окладу за військове звання, які були застосовані при розрахунку його грошового забезпечення, що презюмує обізнаність позивача щодо розміру таких сум, а відтак, і про можливе порушення його прав в частині протиправного застосування для розрахунку грошового забезпечення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018. З даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише 10.06.2025, що у сукупності з викладеним вище свідчить про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду із цим позовом. Враховуючи факт звільнення позивача з військової служби 06.12.2024 та здійснення всіх належних розрахунків, його обізнаність щодо складових та розміру всіх проведених виплат принаймні на 03.01.2025, що вбачається з даних грошового атестату, строк звернення до суду становив 3 місяці з дати отримання достовірної інформації про розмір нарахованого і виплаченого грошового забезпечення, що у даному випадку відбулось шляхом видачі грошового атестату та витягу із наказу про виключення зі списків особового складу у день звільнення. Зазначене презюмує обізнаність позивача про можливе порушення його права принаймні станом на 03.01.2025, однак, триваюча пасивна поведінка у такому випадку не свідчить про добросовісне користування правом звернення до суду. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду на підставі положень пункту 3 статті 123 КАС України. Починаючи з 20.05.2023 і по теперішній час для розрахунку грошового забезпечення військовослужбовців використовується стала величина у розмірі 1762 гривні, що як раз дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018; відповідні показники були закладені під час планування бюджету. Враховуючи зазначене, відповідачі, як установи, що фінансується з державного бюджету та отримують фінансування для виплати грошового забезпечення військовослужбовців виходячи з розміру 1762 гривні, не можуть нести відповідальність за правову колізію, яка стала передумовою виникнення спірних правовідносин, та була належним чином вирішена лише 20.05.2023. Відповідачем 1 за наслідками отримання звернення представника позивача правомірно у листі від 16.05.2025 зазначено щодо відсутності підстав для перерахунку грошового забезпечення, та відмовлено у задоволенні вимог.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 24.02.2023 року проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачами.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2024 року №346 старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення.
У наказі, зокрема, зазначено:
«Вислуга років у Збройних Силах України станом на день виключення зі списків становить:
календарна: 21 р. 04 м. 20 д.
пільгова: 02 р. 01 м. 24 д.
загальна: 23 р. 06 м. 14 д.
Начальнику фінансово-економічної служби — головному бухгалтеру фінансово-економічної служби, у разі необхідності, провести перерахунок та виплату надбавки за вислугу років військовослужбовця згідно вимог чинного законодавства України.
Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 523% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% місячного посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років з 03.12.2024 року по 06.12.2024 року.
Виплатити додаткову винагороду, в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) та прийманню участі у завданнях, пов`язаних з забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі збройної агресії на підставі рапортів начальників служб та командирів підрозділів, відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами) «Про внесення змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» з 01.12.2024 року по 06.12.2024 року, у разі надходження документальних підстав для виплати військовослужбовцям частини додаткової винагороди.
Щорічна основна відпустка, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2022 рік не надавалася, за 2023 рік надавалася на 30 (тридцать) діб, за 2024 рік надавалася на 10 (десять) діб, грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік отримав.
Виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки з 02.2022 року по 11.2024 року, а саме 83 (вісімдесят три) доби.
Відповідно до статті 162 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (із змінами та доповненнями), пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (із змінами та доповненнями) виплатити грошову компенсацію, як учаснику бойових дій, 42 (сорок дві) доби невикористаної додаткової відпустки за 2022, 2023 та за 2024 рік.
Виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні мобілізованих в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менше 25% місячного грошового забезпечення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року №460 за період з 03.2022 року по 11.2024 року включно.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, за 2024 рік не отримував.
Постійним або службовим житлом у військовій частині НОМЕР_1 не забезпечувався.
Підстава: витяг із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №318-РС від 05.12.2024 року, рапорт ОСОБА_1 від 06.12.2024 року» (а.с.16).
Позивач звернувся із заявою від 15.05.2025 року до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив здійснити перерахунок усіх виплачених складових грошового забезпечення за період з 24.02.2023 року по 01.05.2023 рік, шляхом визначення нового розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням вже виплачених сум та виплатити різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошового забезпечення за період з 24.02.2023 року по 01.05.2023 рік.
У відповідь отримав лист від 16.05.2025 року №14/1921 в якому зазначено, що 30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала чинності 01.03.2018), далі – Постанова №704. Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 (в первинній редакції на дату прийняття) було передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Однак, 21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», далі – Постанова №103, яка набула чинності 24.02.2018 та пунктом 6 якої внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, з урахуванням яких пункт 4 вказаного підзаконного нормативно-правового акту викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Таким чином, на дату набрання чинності постанови Кабінету Міністрів від 30.08.2017 №704 вона вже була опублікована та підлягала застосуванню з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів від 21.02.2018 №103. Військовою частиною також враховано, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». У той же час, Кабінетом Міністрів України не було внесено зміни в пункт 4 Постанови №704, та фактичне правозастосування вказаного пункту відбувалось в редакції, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Пункт 6 Постанови № 103 втратив чинність 29.01.2020, проте сама Постанова № 704 на дату набрання чинності викладена в редакції, аналогічній Постанові № 103, де в пункті 4 зазначено: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Крім того, відповідно до пункту 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 № 870, визнання таким, що втратив чинність, акту Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом. Дія акту Кабінету Міністрів України поновлюється шляхом прийняття відповідного акту або із зазначенням в тексті акту про визнання таким, що втратив чинність, акту Кабінету Міністрів України, чи про його скасування. Виходячи з наведеного, також можна дійти висновку, що скасування в судовому порядку пункту 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704, не поновлює дію попередньої редакції пункту 4 постанови № 704. Правові підстави щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 24.02.2023 року по 01.05.2023 року з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відмінного від того, що встановлений станом на 01.01.2018 року, відсутні (а.с.10-11).
В матеріалах справи міститься грошовий атестат від 03.01.2025 року №14/28 в якому міститься оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення.
Відповідачами визнається, що нарахування та виплата основних і додаткових видів грошового забезпечення, інших виплат, у тому числі при звільненні з військової служби, позивачу проводилась виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року. 
Не погоджуючись із таким нарахуванням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ “Про військовий обов`язок і військову службу” військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно ч.ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до п.7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини. Днем звільнення військовослужбовця з посади, яку він займає, вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків.
Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі Постанова №704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №103 пунктом 6 якої внесено зміни, зокрема до постанови Кабінету Міністрів України №704, пункт 4 якої викладено в такій редакції: “ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.”.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”.
Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд в постанові від 02.08.2022 року №440/6017/21 зазначив, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.
Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій. Відтак, на думку колегії суддів зазначення у п.4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ.
Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 року №2629-VІІІ “Про Державний бюджет України на 2019 рік” було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 року №294-ІХ “Про Державний бюджет України на 2020 рік” (далі Закон №294-ІХ) та Закон №1082- ІХ таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.
Тобто, положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Закон №294-ІХ не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Так, ч.3 ст.1-1 Закону №2262-ХІІ містить безумовне застереження про те, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV “Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування”.
Юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами правової держави та принципу верховенства права.
У справі “Кечко проти України” (заява №63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Відповідно до ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).
З огляду на визначені в ч.3 ст.7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону №10-82-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Верховний Суд наголосив на тому, що через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема згідно із Законом №1082-ІХ виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою №704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону и №2262-ХІІ та ст.9 Закону №2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
При цьому, встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
В подальшому вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 19.10.2022 у справі №400/6214/21, від 28.02.2023 у справі №380/18850/21, від 06.04.2023 у справі №380/10075/21. Отже, практика Верховного Суду у цій категорії справ є усталеною та послідовною.
Також Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі №380/13603/21 зазначив, що позивач по даній справі оскаржує врахований при обчисленні грошового забезпечення військовослужбовця розмір прожиткового мінімуму, а не розмір мінімальної заробітної плати. Тому для правильного вирішення вимог позивача, суди повинні встановити відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 на який позивач має право виплати, розмір прожиткового мінімуму, згідно з пунктом 4 Постанови №704 за період з 30.01.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 01.02.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.
На підставі вказаних висновків Верховного Суду, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18, суд дійшов висновку, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача та відповідно інших виплат такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, у період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року включно, діяв протиправно.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача Військової частини НОМЕР_1 у вигляді обчислення позивачу у заниженому розмірі з 24.02.2023 року грошового забезпечення без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», є протиправною.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 законність оскаржуваної бездіяльності не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.
Суд констатує, що Військова частина НОМЕР_2 є належним відповідачем в частині вимог позивача зобов`язального характеру з урахуванням ухвали суду від 06.10.2025 року.
Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню повністю. 
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», інших витрат сторонами не понесено, підстав для розподілу судових витрат немає. 
Підстави для встановлення судового контролю, передбачені ч.ч.5,6 ст.382 КАС України, згідно п.6-1 ч.1 ст.244 КАС України наразі відсутні.

Керуючись ст. ст. 143, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 в редакції чинній з 29.01.2020 при обчисленні ОСОБА_1 з 24.02.2023 року по 01.05.2023 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме невизначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 вказаної постанови.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 24.02.2023 року по 01.05.2023 року грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт, провести виплату грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених йому сум грошового забезпечення.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ). 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ; місцезнаходження: АДРЕСА_3 ). 

Суддя М.М. Аракелян