УХВАЛА
18 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 638/15221/24
провадження № 61-15115ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В.
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2025 року, ухвали Харківського апеляційного суду 15 жовтня 2025 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення збитків,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просила стягнути солідарно з відповідачів - отриманий ними дохід з орендної плати у сумі 456 000, 00 доларів США за період з жовтня 2005 по жовтень 2024 року та понесені позивачем збитки 
з послуг теплопостачання у розмірі 13 880, 00 грн.
В процесі розгляду справи ОСОБА_1 подала до суду:
- заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої остання просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , компенсацію моральної шкоди в сумі 2 822 500, 00 грн;
- клопотання витребування доказів, які знаходяться в матеріалах справ 
№ 2-7942/06, № 2-1000/11, № 638/20716/14-ц та № 638/ 12043/15-ц, та долучення їх до розглядуваної справи;
- клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, для встановлення розміру заявленого позивачем до стягнення отриманого відповідачами доходу від оренди приміщення; 
- клопотання про призначення у справі судової психологічної експертизи, для встановлення розміру заявленої позивачем до стягнення компенсації заподіяної відповідачами моральної шкоди; 
- клопотання про забезпечення доказів та витребування від Головного управління державної податкової служби у Харківській області податкових декларацій боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з 2005 по 2025 рік, на підтвердження відсутності у них задекларованого доходу на придбання ними нерухомого майна.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2025 року у прийнятті заяви ОСОБА_5 про збільшення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в сумі 2 822 500 грн відмовлено. 
У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про витребування з архіву суду та долучення до матеріалів справи доказів, що знаходяться в матеріалах справ 
№ 2-7942/06, № 2-1000/11, № 638/20716/14-ц та № 638/12043/15-ц відмовлено. У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про призначення у справі проведення судової економічної експертизи відмовлено. У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про призначення у справі проведення судової психологічної експертизи відмовлено. Клопотання ОСОБА_5 про забезпечення доказів повернуто заявнику.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2025 року в частині оскарження відмови у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи, відмови 
у задоволенні клопотання про призначення судової психологічної експертизи та відмови у задоволенні клопотання про витребування доказів повернуто заявнику, з підстав передбачених пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2025 року,
в частині оскарження відмови у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог і повернення клопотання про забезпечення доказів позивачу та на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 25 вересня 
2025 року.
01 грудня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2025 року, ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2025 року, ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2025 року про закриття підготовчого провадження у справі, ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року (апеляційне провадження № 22-ц/818/4894/24), ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року (апеляційне провадження 
№ 22-ц/818/5429/25), ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року (апеляційне провадження № 22-ц/818/5430/25), ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року (апеляційне провадження 
№ 22-ц/818/4894/25), ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року (апеляційне провадження № 22-ц/818/5429/25) у справі № 638/15221/24.
У відповідності до частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Проаналізувавши оскаржувані судові рішення, вивчивши доводи касаційної скарги та ознайомившись з доданими до неї матеріалами, Верховний Суд дійшов до наступного висновку.
Щодо оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Харкова 
від 11 серпня 2025 року в частині відмови у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи, відмови у задоволенні клопотання про призначення судової психологічної експертизи та відмови 
у задоволенні клопотання про витребування доказів
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
За змістом положень пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Аналіз вказаних норм процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягає ухвала суду першої інстанції, вказана у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої 
статті 353 ЦПК України, після її перегляду в апеляційному порядку.
Проте заявниця оскаржує у касаційному порядку ухвалу місцевого суду, яка не входить до переліку ухвал, що після перегляду апеляційним судом підлягають касаційному оскарженню, та яка не була предметом перегляду по суті судом апеляційної інстанції.
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Тож, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2025 року в частині відмови у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи, відмови у задоволенні клопотання про призначення судової психологічної експертизи та відмови 
у задоволенні клопотання про витребування доказів.
Щодо оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 
2025 року щодо повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2025 року 
в частині відмови у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи, відмови у задоволенні клопотання про призначення судової психологічної експертизи та відмови у задоволенні клопотання про витребування доказів
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
У частині першій статті 353 ЦПК України передбачений перелік ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду. 
Ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи та про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів у цьому переліку відсутні.
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року 
у справі № 757/47946/19-ц (провадження № 14-37цс23) зазначено, що для правильної оцінки ухвали місцевого суду як такої, що підлягає або не підлягає самостійному апеляційному оскарженню, потрібно встановити, чи перешкоджає така ухвала подальшому провадженню у справі та/або чи має особа, яка подає апеляційну скаргу, можливість відновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.
Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України, законодавцем передбачено право особи викласти заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, які включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 викладено правовий висновок про те, що обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо ухвал, не вказаних
у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.
З огляду на наведене, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що ухвала про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи та про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, а належним способом забезпечення права особи на апеляційне оскарження зазначеної ухвали 
є включення заперечень щодо цієї ухвали до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції по суті пред`явленого позову.
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, який встановивши, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи та про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів відсутня у переліку, визначеному частиною першою статті 353 ЦПК України, тому оскарженню окремо від рішення суду не підлягає, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але 
й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, 
від 21 жовтня 2010 року).
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року про повернення апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року в частині відмови у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи, відмови у задоволенні клопотання про призначення судової психологічної експертизи та відмови у задоволенні клопотання про витребування доказів є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про повернення апеляційної скарги є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження в цій частині необхідно відмовити.
Щодо оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , зокрема, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова 
від 11 серпня 2025 року щодо відмови у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог та повернення клопотання про забезпечення доказів
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити 
у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про поверненнязаяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Суд звертає увагу, що наведений перелік ухвал суду апеляційної інстанції, які можуть бути оскаржені до касаційного суду є вичерпним. 
Ухвала суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження 
в зазначеному переліку відсутня, а тому не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року в частині відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2025 року, ухвали Харківського апеляційного суду 15 жовтня 2025 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення збитків.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак