Справа № 163/2417/25
Провадження № 3-в/163/2/26 

ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2026 року       місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Гайдук А.Л.,
за участі представника Волинської митниці Федчишина Р.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 20 листопада 2025 року у справі № 163/2417/25, 

в с т а н о в и л а :

У заяві  ОСОБА_1 просить відстрочити виконання постанови Любомльського районного суду від 20 листопада 2025 року у справі № 163/2417/25, якою його визнано винним у вчиненні передбаченого ч.6 ст.481 МК України правопорушення та накладено стягнення у вигляді 136 000,00 гривень штрафу, до липня 2026 року. Заяву обґрунтував тим, що з липня місяця перебуватиме на території України та буде спроможний виконати рішення суду. 

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду, в судове засідання не з`явився, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надіслав.
Представник Волинської митниці заперечив проти задоволення заяви ОСОБА_1 з тих підстав, що останнім не наведено поважних обставин для застосування відстрочки виконання постанови суду. 

Дослідженням матеріалів справи встановлено таке.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 20 листопада 2025 року у справі № 163/2417/25 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, та накладено стягнення у вигляді 136 000,00 гривень штрафу. 

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно із ст.298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
За змістом ст.304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Частиною 2 статті 301 КУпАП передбачено, що відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Пленуму Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснив, що при вирішення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2019 року в справі № 2-54/08 при розгляді питання про відстрочення виконання судового рішення вказав, що відстрочка виконання судового рішення - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому; надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки, рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування знаходиться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. При цьому, надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Отже, відстрочення по своїй суті - це перенесення виконання на більш пізній час у зв`язку з існуванням обставин, за наявності яких вчасне виконання завдає шкоди правам або інтересам боржника чи інших осіб.

В якості підстави для відстрочки виконання постанови суду в справі про порушення митних правил заявник посилається на своє перебування за межами території України, однак сам по собі факт знаходження ОСОБА_1 за кордоном не є безумовною і беззаперечною підставою для відстрочки виконання судового рішення, у заяві жодним чином не аргументовано та не долучено доказів на доведення того факту, що ця обставина унеможливлює виконання ОСОБА_1 рішення суду, а саме сплати штрафу у розмірі 136 000 гривень. 

Вищенаведене у своїй сукупності свідчить, що заявником не доведено існування передбачених ч.1 ст.33 Закону України "Про виконавче провадження" обставин, які б слугували підставою для відстрочки виконання винесеної щодо нього постанови суду, яка набрала законної сили.

У зв`язку із цим заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. 

Керуючись ст.301 КУпАП, ст.33 Закону України "Про виконавче провадження", суддя,
п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від від 20 листопада 2025 року у справі № 163/2417/25 відмовити.

Постанова апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Любомльського районного суду
Волинської області         А.Л. Гайдук