Справа № 173/3266/25
Номер провадження1-кп/173/62/2026 

В И Р О К 
іменем України
11 лютого 2026 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
Головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025046150000069 від 03 листопада 2025 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, який на утриманні дітей не має, не працює, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
11.10.2025, близько 20.00 год., ОСОБА_4 знаходився в приміщенні кухні будинку АДРЕСА_1 , де також знаходилась його матір ОСОБА_6 , з якою вони пов`язані родинними зв`язками та перебувають у сімейних відносинах як особи, які спільно проживають однією сім`єю у одному помешканні та пов`язані спільним побутом.
Так, у вказаний день та час ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив сварку з потерпілою, під час якої у ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння останній легких тілесних ушкоджень.
У той же день, тобто 11.10.2025, близько 20.05 год., ОСОБА_4 , продовжуючи знаходитись у приміщенні кухні будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, стоячи навпроти та знаходячись у безпосередній близькості схопив ОСОБА_6 за волосся в області потилиці правою рукою та почав тягнути на себе, внаслідок чого остання не втрималась на ногах та впала на підлогу. Після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи перебувати у положенні стоячи над ОСОБА_6 , наніс останній не менше шести ударів обома ногами по обличчю з правого та лівого боків, у той час як потерпіла лежала на підлозі та прикривалась обома руками. Після чого самостійно припинив свої протиправні дії.
Таким чином, ОСОБА_4 умисно заподіяв своїй матері ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірі верхніх та нижніх повік обох очей, на шкірі обох щок, які згідно з п.п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Між прокурором Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 20 листопада 2025 року укладена угода про визнання винуватості.
Відповідно п. 2 угоди ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні та зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство, передбачені п. 5 ч 1 ст. 91-1 КК України у вигляді направлення ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників на строк три місяці. 
Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і вирішити долю речових доказів.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України в повному обсязі, визнав фактичні обставини справи, встановлені під час досудового розслідування. Крім того, зазначив, що він розуміє надані йому законом права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку уклав добровільно в присутності захисника та призначити узгоджене покарання.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити.
Потерпіла ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, направила на адресу суду заяву з проханням проводити підготовче судове засідання без її участі. 
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, після роз`яснення сторонам наслідків укладення угоди, які передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України та виконання вимоги п. 6, 7 вказаної статті, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке згідно з ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, а тому відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника може бути укладено угоду про визнання винуватості.
Після виконання вимог ст. 474 КПК України, перевіривши угоду на її відповідність нормам КПК, КК України та інших законів, суд встановив, що угода відповідає вимогам закону та не суперечить ні чим інтересам, сторони правильно розуміють наслідки укладеної угоди.
Відповідно до п. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Таким чином, судом встановлено, що укладена між прокурором та підозрюваним, за участю захисника, 20 листопада 2025 року угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 Кримінального Кодексу України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, угода укладена добровільно та не є наслідком застосування насильства, примусу або погроз. Сторони кримінального провадження розуміють наслідки затвердження даної угоди, щодо обмежень в частині оскарження вироку. Обвинувачений свою провину визнав повністю, зазначив, що може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, отже суд дійшов висновку, що укладену угоду про визнання винуватості від 20 листопада 2025 року слід затвердити та призначити обвинуваченому покарання передбачене угодою.
Так, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття. 
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
Судом враховано, що ОСОБА_4 критично ставиться до скоєного, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває.
За таких обставин, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та направлення останнього для проходження програми для кривдників на строк три місяці є достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання. 
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та підозрюваним за згодою потерпілої за участю захисника відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід не обирався і на теперішній час відсутні підстави для його обрання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 374, 394, 424, 468, 469, 472-476 КПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 20 листопада 2025 року між прокурором Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 
На підставі ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1ст. 91-1 КК України, у виді направлення його для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази:
- оптичний диск для лазерних систем зчитування формату DVD-R на якому міститься один фрагмент відеозапису слідчого експерименту від 12.11.2025 за участю потерпілої ОСОБА_6 – зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- оптичний диск для лазерних систем зчитування формату DVD-R на якому міститься один фрагмент відеозапису слідчого експерименту від 12.11.2025 за участю свідка ОСОБА_7 – зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- оптичний диск для лазерних систем зчитування формату DVD-R на якому міститься один фрагмент відеозапису слідчого експерименту від 18.11.2025 за участю підозрюваного ОСОБА_4 – зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Суддя ОСОБА_1