Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
м. Вінниця
10 лютого 2026 р.  Справа № 120/7135/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Крапівницької Н.Л,, 
розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі- відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі- відповідач 2), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.04.2025 №024950005540 щодо відмови у перерахунку пенсії.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 від 31.03.2025 зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1977 по 22.05.1979 та період здійснення підприємницької діяльності з 12.12.1998 по 31.12.1999.
Ухвалою від 28.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачам строк на подання відзиву на позов.
У встановлений судом строк від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення, позову. Зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії з більшого страхового стажу та врахування періоду навчання з 01.09.1977 по 22.05.1979 згідно наданого свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого Вінницький районним міжшкільним УПК, оскільки у вищезазначеному свідоцтві відсутня інформація про здобуту спеціальність, присвоєну кваліфікацію, розряд, клас, категорію.
Також вказав, що для зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності з 12.12.1998 по 31.12.1999 позивачу необхідно надати документи, що підтверджують сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
У встановлений судом строк від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення, позову. Зазначив, що позивач 31.03.2025 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії з більшого страхового стажу відповідно до Закону №1058. Розгляд заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом екстериторіальності.
Вказав, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1977 по 22.05.1979 згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 Вінницького районного міжшкільного УПК, оскільки відсутня інформація про здобуту спеціальність, присвоєну кваліфікацію, розряд, клас, категорію. Враховуючи викладене вище, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.04.2025 №024950005540 відмовлено в перерахунку пенсії з більшого страхового стажу.
Тому, Головне управління вважає, що прийняте законне та обґрунтоване рішення про відмову в перерахунку пенсії відповідно до Закону №1058, а отже, відсутні підстави для задоволення позову.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
31.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії за віком.
Розгляд заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом екстериторіальності.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.04.2025 №024950005540 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії з більшого страхового стажу та врахування періоду навчання з 01.09.1977 по 22.05.1979 згідно наданого свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого Вінницький районним міжшкільним УПК, оскільки у вищезазначеному свідоцтві відсутня інформація про здобуту спеціальність, присвоєну кваліфікацію, розряд, клас, категорію, а також не зараховано до страхового стажу періоди ведення підприємницької діяльності з 12.12.1998 по 31.12.1999, оскільки не надано документи, що підтверджують сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Надаючи правову оцінку рішенню пенсійного органу, що оскаржується, суд зважає на таке.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно частин першої та другої статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).
Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1977 по 22.05.1979, то суд зазначає наступне.
Так, оскаржуваним рішенням до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період його навчання з 01.09.1977 року по 22.05.1979 року, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації.
Визначаючись із такими аргументами відповідача, суд враховує наступне.
На момент проходження позивачем курсів про підвищення кваліфікації водіїв діяв Закон УРСР "Про народну освіту" від 01 жовтня 1974 року.
Відповідно до частини 1 статті 47 вказаного Закону для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.
Частиною 4 статті 48 згаданого вище Закону передбачалося, що особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.
Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
На підтвердження навчання на курсах водіїв позивачем надано копію свідоцтва №000949, яким підтверджується те, що ОСОБА_1 дійсно з 01.09.1977 року по 22.05.1979 року навчався по програмі підготовки водіїв транспортних засобів «механізатора сільського господарства». При цьому у такому свідоцтві дійсно відсутня інформація про присвоєння ОСОБА_1 відповідної кваліфікації.
Разом із тим суд зазначає, що хоча свідоцтво і не містить інформацію про присвоєння кваліфікації, проте це не спростовує того, що позивач дійсно навчався на курсах водіїв, а тому такі доводи не можуть слугувати підставою для незарахування до страхового стажу позивача згаданого вище періоду навчання.
Суд зауважує, що свідоцтво не мiстить помарок, виправлень тощо, воно містить пiдпис уповноваженої особи, у ньому проставлена печатка та вiдмiтка про дату його видачі та реєстраційний номер.
Отже, з вказаного свідоцтва можна визначити вci данi для встановлення факту навчання позивача, що є підставою для зарахування періоду навчання до страхового стажу.
В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення свідоцтва з вини адміністрації навчального закладу не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці чи інших офіційних документах, про що зроблений відповідний висновок Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.
За таких обставин, пенсійним органом безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період його навчання з 01.09.1977 по 22.05.1979 включно.

Щодо зарахування періоду підприємницької діяльності з 12.12.1998 по 31.12.1999, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 3-1 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 по 31 грудня 2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Отже, за вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періодів провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу II № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 по 30 червня 2000 включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
З огляду на таке правове регулювання, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:
- до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;
- до 01 січня 1998 року підтверджується спеціальним торговим патентом, патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків;
- з 01 січня 1998 року до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування; сплатою фіксованого податку (патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян); спеціальним торговим патентом; свідоцтвом про сплату єдиного податку; довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; а з 01 липня 2000 - додатково лише за умови сплати страхових внесків;
- з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.
Згідно з частиною першою статті 21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.
При обчисленні заробітної плати (доходу), з якої фактично сплачено страхові внески згідно з Законом №1058-IV за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) для застрахованих осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та членів їхніх сімей, що беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, береться за основу отриманий ними дохід за відповідний місяць (частина третя статті 20 Законом №1058-IV).
Обов`язковою умовою для врахування доходу, що був отриманий за час здійснення підприємницької діяльності особою при обчисленні пенсії та набутого за цей час страхового стажу є сплата за весь наведений період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та/або подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.
Як встановлено судом, позивач у спірний період був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Водночас за позицією відповідача відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 12.12.1998 по 31.12.1999, оскільки відсутні докази сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.
При цьому суд зазначає, що з огляду на викладені вище висновки, належним доказом для зарахування до страхового стажу періодів провадження підприємницької діяльності з 12.12.1998 по 31.12.1999 - є сплата страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Так, Верховний Суд у постанові від 06.08.2024 у справі №580/7175/21 нагадав, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме, до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Суд зазначає, що сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати ним відповідних внесків не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу періоду підприємницької діяльності.
Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а.
Як вбачається із листа Головного управління ДПС У Вінницькій області від 09.04.2025 року, у період з 31.08.1994 року по 30.10.2020 року позивач перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Вінницькій області. При цьому, вказано, що з 31.08.1994 по 31.12.1999 відомості про систему оподаткування , ставку податку та сплату податку – відсутні.
Таким чином, надані суду документи не підтверджують сплату позивачем страхових внесків у встановленому порядку і розмірах у періоди провадження підприємницької діяльності, а лише вказують на перебування її на податковому обліку. З огляду на зазначене, підстави для зобов`язання органу Пенсійного фонду зарахувати вказані періоди до страхового стажу відсутні.
При цьому суд зазначає, що в разі здобуття позивачем доказів сплати страхованих внесків, позивач не позбавлений права повторного звернення до територіального органу Пенсійного фонду України для зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача та внесення відповідних відомостей до системи персоніфікованого обліку Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тому цій частині, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у цьому випадку належить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 07.04.2025 №024950005540 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (як суб`єкта, який прийняв оскаржуване рішення) перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 31.03.2025, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1977 по 22.05.1979.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн., таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 484,48 грн. 
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.04.2025 №024950005540.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 31.03.2025, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1977 по 22.05.1979 включно.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 484,48 (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, код ЄДРПОУ 20987385)
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 13322403)

Суддя Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом 
Суддя:
Секретар