Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 

03.02.2026 р. справа №520/33987/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом
 	ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)	
до 	Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)	
про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,	

встановив: 

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання дій Головного управління Державної податкової служби у Харківській області - протиправними; 2) зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області вчинити вжити заходів щодо усунення неправомірно внесених 17.12.2025 року відомостей до електронного реєстру нотаріальних дій стосовно наявної у Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕВАКРОН” (код ЄДРПОУ - 43579062) заборгованості зі сплати єдиного внеску.
Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що контролюючий орган повинен був повідомити про наявність у ТОВ “ЗЕВАКРОН” (ідентифікаційний код - 43579062) податкового боргу та недоїмки з єдиного внеску на загальнообов”язкове державне соціальне страхування до 16.12.2025р. Твердив, що направлення повідомлень про наявність у ТОВ “ЗЕВАКРОН” (ідентифікаційний код - 43579062) податкового боргу та недоїмки з єдиного внеску на загальнообов”язкове державне соціальне страхування - 17.12.2025р. порушує права приватного нотаріуса як державного реєстратора юридичних осіб на вчинення реєстраційної дії з приводу внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи - ТОВ “ЗЕВАКРОН”.
Відповідач із поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що ТОВ “ЗЕВАКРОН” має заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (податкові зобов”язання з якого були самостійно задекларовані платником податків). Проведення позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ “ЗЕВАКРОН” у зв”язку із прийняттям рішення про ліквідацію юридичної особи виявилось неможливим через відсутність платника податків за податковою адресою. Твердив про правомірність вчинених стосовно ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062) 17.12.2025 управлінських волевиявлень у формі направлення відомостей про наявність заборгованості зі сплати податків і зборів за формою № 30-ОПП, запис № 2520400301054 та відомості про наявність заборгованості зі сплати ЄСВ за формою № 11-ЄСВ, запис № 2520404301061.
Оскільки одержані судом докази із достатньою повнотою та всебічністю висвітлюють обставини спірних правовідносин, які достеменно відомі учасникам спору; визначені процесуальним законом строки подачі процесуальних документів збігли; незмінне завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень суб”єкта владних повноважень, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.
Тож суд, вивчив доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконав процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв”язку, проаналізував зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, перевірив обґрунтованість доводів наявних у справі процесуальних документів приєднаними до справи доказами і вирішуючи спір по суті, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
З приєднаних до матеріалів справи доказів судом з”ясовано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗЕВАКРОН" пройшло процедуру державної реєстрації; набуло правового статусу юридичної особи приватного права; значилось в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом - 43579062; у якості платника податків (зборів, обов”язкових платежів) перебуває на обліку у ГУ ДПС у Харківській області з 26.03.2020 року; відносно заявника за відомостями інформаційної системи ДПС - ІКС “Податковий блок” обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі – 8.453,57грн. (виник відповідно до поданих податкових декларацій: - з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік від 23.02.2022 № 12956194 (розрахунок від 23.02.2022 № 12956195); - з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік від 23.02.2022 № 12957326 (розрахунок від 23.02.2022 № 12957327); є платником єдиного внеску на загальнообов”язкове державне соціальне страхування під реєстраційним номером - 10000001774670; знаходиться у трудових відносинах із найманим працівником - директором ОСОБА_2 ; розрахунків з єдиного внеску на загальнообов”язкове державне соціальне страхування відносно доходів найманого працівника - ОСОБА_2 до контролюючого органу не подавало.
Відносно заявника ГУ ДПС у Харківській області було видано наказ від 12.11.2025 № 5115-п “Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕВАКРОН” (ідентифікаційний код - 43579062) та оформлені направлення на перевірку від 13.11.2025 №9574, №9576.
Перевірка ТОВ “ЗЕВАКРОН” (ідентифікаційний код - 43579062) не відбулась у зв`язку з відсутністю товариства за місцезнаходженням, про що було складено акт від 17.11.2025 №9749/20-40-07-06-05/43579062 “Про неможливість проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕВАКРОН” (ідентифікаційний код - 43579062) у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням.
До Головного управління Національної поліції в Харківській області відповідачем - суб`єктом владних повноважень було направлено запит на встановлення місцезнаходження платника від 17.11.2025 № 23876/5/20-40-07-06-12. 
За твердженням відповідача, у системі ІКС “Податковий блок” були вжиті відповідні заходи щодо підписання “Відомостей про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати податків та зборів”.
Після внесення до ІКС “Податковий блок” відомостей за формою №30-ОПП та за формою №11-ЄСВ керівником (заступником керівника або уповноваженою особою) такі відомості автоматично формуються та направляються до ЄДР у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами ДПС.
У межах спірних правовідносин суб`єкту державної реєстрації стосовно ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062) 17.12.2025 були направлені відомості про наявність заборгованості зі сплати податків і зборів за формою № 30-ОПП, запис № 2520400301054 та відомості про наявність заборгованості зі сплати ЄСВ за формою № 11-ЄСВ, запис № 2520404301061.
За твердженнями сторони відповідача у зв`язку із нестабільною роботою інформаційних систем ДПС України відомості про наявність заборгованості зі сплати податків і зборів за формою № 30-ОПП та відомості про наявність заборгованості зі сплати ЄСВ за формою № 11-ЄСВ були продубльовані ГУ ДПС у Харківській області.
Відповідно до правової позиції сторони позивача 16.10.2025 до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відносно ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062) було внесено запис про рішення засновників юридичної особи щодо припинення Товариства та встановлено двомісячний строк для заявлення вимог кредиторами.
26.12.2025р. заявником приватним нотаріусом - Клопотовим Станіславом Давидовичем під час виконання функцій функції державного реєстратора у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань була вчинена реєстраційна дія у формі реєстраційного запису за №1004801110002084324 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті ліквідації ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062).
Стверджуючи про протиправність управлінських волевиявлень суб`єкта владних повноважень - контролюючого органу у формі внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань 17.12.2025 відомостей про наявність у ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062) заборгованості зі сплати податків і зборів за формою № 30-ОПП (запис № 2520400301054) та відомості про наявність у ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062) заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою № 11-ЄСВ (запис № 2520404301061) і порушення цими управлінськими волевиявленнями власних прав та інтересів приватного нотаріуса під час виконання функцій державного реєстратора згідно з Законом України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", заявник ініціював даний спір.
Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення суб”єкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є суб”єктом владних повноважень.
Тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України, де указано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Також на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється і дія ч.2 ст.2 КАС України, згідно з якою у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Наведене тлумачення змісту перелічених норм права є цілком релевантним правовому висновку постанови Верховного Суду від 09.05.2024р. у справі №580/3690/23, де указано, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Суд зазначає, що з 01.01.2011р. приводи та підстави здійснення податкового контролю за дотриманням учасниками суспільних відносин податкової дисципліни та стану виконання податкового обов`язку; зміст та обсяг повноважень податкових органів; процедура реалізації повноважень контролю регламентована, насамперед, приписами Податкового кодексу України.
У розумінні п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За визначенням п.п.75.1.1 ст.75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
За визначенням п.п.75.1.2 ст.75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
За визначенням п.п.75.1.3 ст.75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Зі змісту наведених норм права слідує, що камеральною перевіркою є захід податкового контролю, який для з”ясування питання з приводу дотримання учасником суспільних відносин податкової дисципліни не потребує вивчення жодних інших об”єктивних даних, окрім тих, котрі фізично вже знаходяться у розпорядженні контролюючого органу ( у тому числі і у формі відомостей будь-яких інформаційних ресурсів).
Натомість, документальною перевіркою є захід податкового контролю з приводу своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, який для з”ясування питання з приводу дотримання учасником суспільних відносин податкової дисципліни потребує надання інших документів, що містять юридично значимі обставини про об”єкт справляння податку (збору, обов”язкового платежу).
Згідно з п.п.78.1.7 ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав як: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Відповідно до п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Підпунктом 81.1 ст.81 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що суб”єкт владних повноважень не обтяжений обов”язком письмово сповіщати учасника суспільних відносин – платника податків про призначення документальної виїзної позапланової перевірки, позаяк такий обов”язок встановлений п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України виключно відносно випадків проведення документальної планової перевірки.
Тож, доводи заявника про протилежне визнаються судом юридично неспроможними.
При цьому, у ході розгляду справи судом не виявлено доказів вчинення суб”єктом владних повноважень у межах спірних правовідносин фактів порушення процедури проведення заходу податкового контролю у формі позапланової документальної виїзної перевірки.
Розглядаючи спір по суті, суд зважає, що як то указано у п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
У розумінні п.п.14.1.156 ст.14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
За визначенням п.п.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Строки сплати податкового зобов`язання визначені за загальним правилом положеннями ст.57 Податкового кодексу України і за подією збігу цих строків податкове зобов`язання трансформується у податковий борг.
Згідно з п.37.3 ст.37 Податкового кодексу України підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є: 37.3.1. ліквідація юридичної особи; 37.3.2. смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; 37.3.3. втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; 37.3.4. скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.
Окремою спеціальною підставою для припинення податкового обов`язку учасника суспільних відносин згідно з ст.101 Податкового кодексу України є управлінське волевиявлення суб”єкта владних повноважень з приводу списання податкового боргу платника податків як безнадійного, а згідно з ст.102 Податкового кодексу України - минування строку у 1095 днів від граничної дати подання платником податків до контролюючого органу документу обов`язкової податкової звітності.
Згідно з п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Частиною 1 ст.2 Цивільного кодексу України передбачено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).
За визначенням ч.1 ст.80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.
За правилами ч.4 ст.87 Цивільного кодексу України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.
Згідно з ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Відповідно до ч.3 ст.105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.
Частиною 4 ст.105 Цивільного кодексу України визначено, що до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
За змістом ч.5 ст.105 Цивільного кодексу України строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.
Як то указано у ч.6 ст.105 Цивільного кодексу України кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.
Згідно з ч.8 ст.111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.
Проміжний ліквідаційний баланс затверджується ліквідаційною комісією (ліквідатором) юридичної особи.
Відповідно до ч.10 ст.111 Цивільного кодексу України до затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає податковим органам, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.
За приписами ч.11 ст.111 Цивільного кодексу України після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія (ліквідатор) затверджує ліквідаційний баланс та забезпечує його подання до податкового органу.
Відповідно до ч.4 ст.112 Цивільного кодексу України вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.
Згідно з ч.5 ст.112 Цивільного кодексу України вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.
Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що пропуск кредитором – контролюючим органом визначеного ліквідаційної комісією платника податків – юридичної особи строку заявлення вимог з приводу сплати податків (зборів, обов`язкових платежів) та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не є безумовною та беззастережною підставою для припинення відповідного податкового обов”язку, позаяк у силу застереження ч.4 ст.112 Цивільного кодексу України вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.
За змістом ч.5 ст.112 Цивільного кодексу України у якості погашених вимог кредитора можуть бути кваліфіковані: 1) відхилені ліквідаційною комісією вимоги кредитора, який у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні вимог не звернувся до суду із позовом; 2) вимоги кредитора, у задоволенні яких за рішенням суду відмовлено; 3) вимоги кредитора, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується.
У межах спірних правовідносин відсутні окреслені законодавцем у ч.5 ст.112 Цивільного кодексу України випадки.
Тож, строк направлення відповідачем – суб”єктом владних повноважень до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань відомостей про наявність заборгованості зі сплати податків і зборів за формою № 30-ОПП, запис № 2520400301054 від 17.12.2025р. та відомостей про наявність заборгованості зі сплати ЄСВ за формою № 11-ЄСВ, запис № 2520404301061 від 17.12.2025р. не мають жодного юридичного значення у контексті припинення податкового обов`язку заявника.
Тому посилання заявника на положення Європейської конвенції про обчислення строків слід кваліфікувати у якості юридично неспроможного доводу позову.
Окремо суд зважає, що згідно з ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Сутнісний та змістовний характер підстав виникнення цивільних прав та обов`язків за виключенням екстраординарних випадків зумовлює перманентну обізнаність кожного цивільного кредитора із станом власних прав та обов`язків.
Натомість, публічні обов`язки учасників суспільних відносин з приводу сплати податків (зборів, обов`язкових платежів) та з приводу сплати єдиного податку на загальнобов”язкове державне соціальне страхування згідно з ст.ст.46-50, 54, 56, 57, 86 Податкового кодексу України та згідно з ст.ст.7-9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI “Про збір та облік єдиного внеску на загальнобов”язкове державне соціальне страхування” мають правовий характер, у силу якого публічний кредитор - контролюючий набуває стану обізнаності з наявністю або відсутністю майнових вимог до учасників суспільних відносин - платників податків та до учасників суспільних відносин – платників єдиного внеску на загальнобов”язкове державне соціальне страхування виключно за результатами проведення заходів податкового контролю за достовірністю поданих до контролюючого органу показників документів обов`язкової податкової звітності.
За приєднаними до матеріалів справи копіями письмових документів судом з”ясовано, що неможливість проведення заходу податкового контролю відносно ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062) у межах спірних правовідносин була зумовлена відсутністю згаданого суб”єкта права за юридичною адресою.
Позивач у ході розгляду справи цих обставин у порядку ч.1 ст.77 КАС України не спростував і не подав до суду доказів надання контролюючому органу усіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки як то передбачено п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, згідно з яким платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
До того ж, згідно з поданою відповідачем роздруківкою відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань стосовно оприлюднення відомостей про припинення юридичної особи строк пред”явлення вимог кредиторів до ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062) указаний як - 17.12.2025р.
Відтак, з урахуванням відсутності у матеріалах справи належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів створення ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062) належних умов для проведення заходу податкового контролю у зв`язку із ліквідацією юридичної особи та подання відповідних первинних документів до контролюючого органу – ГУ ДПС у Харківській області, суд не знаходить підстав для визнання протиправними реально вчинених суб”єктом владних повноважень управлінських волевиявлень.
Продовжуючи вирішення спору, суд відзначає, що згідно з п.5 ч.1 ст.1 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань" державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - особа, яка перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації, нотаріус.
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань" державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту, відповідає кваліфікаційним вимогам, визначеним Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації (крім нотаріусів), та нотаріус.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Тож, нотаріус під час виконання у порядку Закону України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" функцій державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є суб`єктом владних повноважень.
Відтак, під час виконання у порядку Закону України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" функцій державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань приватний нотаріус повинен забезпечити відповідність власних управлінських волевиявлень як органу публічної адміністрації приписам ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України.
При цьому, суд констатує, що положеннями жодного національного закону України державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не наділений повноваженнями на оцінку відповідності закону за будь-якими критеріями управлінських волевиявлень інших державних органів, у тому числі і управлінських волевиявлень територіальних органів системи ДПС України з приводу направлення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про наявність у платника податків – юридичної особи невиконаного податкового обов`язку.
Суд зауважує, що за визначенням п.7 ч.1 ст.1 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, відокремлені підрозділи юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави
Згідно з ч.1 ст.7 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлені підрозділи юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, з Єдиного державного реєстру.
Як то указано у п.12 ч.1 ст.1 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", принцип мовчазної згоди у сфері державної реєстрації (далі - принцип мовчазної згоди) - принцип, згідно з яким державний реєстратор набуває право на проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій без одержання від державних органів у порядку та випадках, визначених цим Законом, відповідних документів (крім судових рішень та виконавчих документів) або відомостей, за умови, що відповідні державні органи у встановлений цим Законом строк не направили до державного реєстратора такі документи або відомості.
За змістом ч.1 ст.4 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державна реєстрація базується на таких основних принципах: 1) обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; 2) публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; 3) врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; 4) державної реєстрації за заявницьким принципом; 6) єдності методології державної реєстрації; 7) об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; 8) внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; 9) відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.
За правилами ч.1 ст.13 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" інформаційна взаємодія між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів у випадках, визначених цією статтею, здійснюється за допомогою електронних комунікацій в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з відповідними державними органами.
Частиною 6 ст.13 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру таких відомостей, зокрема: про відсутність (наявність) заборгованості із сплати податків і зборів та відсутність (наявність) заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - у день отримання запиту від суб`єкта державної реєстрації; про відсутність (наявність) заборгованості із сплати податків і зборів та відсутність (наявність) заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - протягом 30 календарних днів з дати отримання відомостей про проведення реєстраційної дії щодо початку проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.
Частиною 11 ст.17 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що для державної реєстрації рішення про припинення юридичної особи, прийнятого її учасниками або відповідним органом юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - відповідним державним органом, подаються такі документи: 1) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення учасників юридичної особи або відповідного органу юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - рішення відповідного державного органу, про припинення юридичної особи; 2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) документа, яким затверджено персональний склад комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора, керуючого припиненням, реєстраційні номери облікових карток платників податків (або відомості про серію та номер паспорта - для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), строк заявлення кредиторами своїх вимог, - у разі відсутності зазначених відомостей у рішенні учасників юридичної особи або відповідного органу юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - у рішенні відповідного державного органу, про припинення юридичної особи; 3) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення Національного банку України про надання дозволу на вихід з ринку (ліквідацію, реорганізацію) страховика або кредитної спілки.
Підстави для відмови у державній реєстрації сформульовані законодавцем у положеннях ч.1 ст.28 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Так, згідно з ч.11 ст.28 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV "Про Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" підставою для відмови у державній реєстрації є випадок, коли стосовно юридичної особи, що ліквідується, надійшли відомості про наявність заборгованості із сплати податків і зборів та/або наявність заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім банків, стосовно яких процедура ліквідації здійснюється відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
У межах спірних правовідносин суб`єкту державної реєстрації стосовно ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062) 17.12.2025 були направлені відомості про наявність заборгованості зі сплати податків і зборів за формою № 30-ОПП, запис № 2520400301054 та відомості про наявність заборгованості зі сплати ЄСВ за формою № 11-ЄСВ, запис № 2520404301061.
З огляду на викладені вище міркування заявник повинен був врахувати зазначені відомості контролюючого органу як реальну існуючу та законодавчо визначену перешкоду у вчинення реєстраційної дії з приводу внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення платника податків – юридичної особи, котра має невиконаний податковий обов`язок.
Суд відмічає, що правовідносини з приводу припинення юридичної особи – платника податків складаються між контролюючим органом системи ДПС України та самою юридичною особою – платником податків (чи засновниками або учасниками юридичної особи – платника податків).
Державний реєстратор юридичних осіб (у тому числі і приватний нотаріус) не є учасником цих відносин, не має у цих відносинах власних прав, бо виконує суто функцію суб”єкта владних повноважень з приводу проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Дії контролюючих органів у означених правовідносинах деталізовані приписами Порядку обліку платників податків і зборів (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 № 1562/20300; далі за текстом - Порядок №1588) та приписами Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положенням про реєстр страхувальників (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.12.2014 № 1553/26330; далі за текстом - Порядок №1162).
Відповідно до п.11.1 розділу XI Порядку № 1588 дані про прийняття рішення щодо припинення юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, утворених відповідно до законодавства іноземних держав, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр), контролюючі органи отримують, зокрема, від державних реєстраторів у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами Центрального контролюючого органу.
Згідно з п.11.5 розділу XI Порядку № 1588, у зв`язку з ліквідацією або реорганізацією платника податків контролюючі органи розпочинають та проводять процедури, передбачені цим розділом щодо зняття з обліку платників податків, у разі одержання відомостей державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи.
При проведенні заходів податкового контролю, пов`язаних з ліквідацією або реорганізацією платника податків, контролюючі органи організовують та планують їх таким чином, щоб вимоги щодо сплати платежів, контроль за справлянням яких здійснюють контролюючі органи, були сформовані і отримані особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків, не пізніше строку, визначеного для заявлення кредиторами своїх вимог (п.11.6 розділу XI Порядку № 1588).
Згідно з п.11.10 розділу XI Порядку № 1588 до завершення строку, визначеного для заявлення кредиторами своїх вимог (у разі наявності грошових зобов`язань та/або заборгованості зі сплати податків і зборів), а також у день отримання запиту від суб`єкта державної реєстрації контролюючим органом мають бути сформовані, підписані та направлені до Єдиного державного реєстру у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами Центрального контролюючого органу відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати податків і зборів за формою № 30-ОПП або про узгодження плану реорганізації юридичної особи за формою № 31-ОПП - у разі наявності податкового боргу при реорганізації юридичної особи.
Якщо спливає строк, визначений для заявлення кредиторами своїх вимог, а також у разі отримання запиту від суб`єкта державної реєстрації достатньою підставою для підписання та направлення до Єдиного державного реєстру відомостей про наявність заборгованості є підтвердження наявності заборгованості хоча б в одному розділі додатка до відомостей за формою №30-ОПП.
Аналогічні вимоги передбачені Порядком № 1162, відповідно до яких процедури щодо правильності нарахування та сплати єдиного внеску у зв`язку з припиненням платника єдиного внеску контролюючим органом розпочинаються та проводяться, зокрема, в разі одержання відомостей з Єдиного державного реєстру запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи (п.1 розділу IV Порядком № 1162).
При отриманні відомостей контролюючий орган вносить відповідний запис до реєстру страхувальників.
Відповідно до п.2 розділу IV Порядку № 1162 після отримання з Єдиного державного реєстру відомостей згідно з пунктом 1 цього розділу контролюючий орган проводить передбачену законодавством перевірку платника щодо правильності нарахування та сплати єдиного внеску.
Згідно з п.4 розділу IV Порядку № 1162 до завершення строку, визначеного для заявлення кредиторами своїх вимог, а також у день отримання запиту від суб`єкта державної реєстрації контролюючий орган передає до Єдиного державного реєстру у порядку електронної інформаційної взаємодії відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати єдиного внеску за формою № 11-ЄСВ.
Зносини між ДПС України (як адміністратором та держателем інформаційних ресурсів та баз даних ДПС України та Міністерством юстиції України (як держателем Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань) у цій сфері регламентовані приписами Порядку електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань й інформаційними системами Державної податкової служби України (затверджений наказом Міністерства юстиції України та наказом Міністерства фінансів України від 05.07.2024 № 2040/5/327, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.07.2024 за № 1026/42371; далі за текстом - Порядок № 2040/5/327), а також Договором про інформаційну взаємодію між Міністерством юстиції України та ДПС України від 19.09.2024 № 29.
Пунктом 9 Порядку №2040/5/327 визначено, що передачу до Єдиного державного реєстру відомостей, визначених Законом № 755-IV, здійснює Державна податкова служба України у строки, встановлені цим Законом.
Якщо запит від суб`єкта державної реєстрації про передачу відомостей про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати податків і зборів та відсутність (наявність) заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або про узгодження плану реорганізації юридичної особи надійшов до Державної податкової служби України пізніше 16 години робочого (операційного) дня, датою його отримання вважається наступний після нього робочий (операційний) день.
Суд повторно наголошує, що на суспільні відносини з приводу реалізації відповідачем функцій суб"єкта владних повноважень повною мірою поширюється дія приписів ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст. 2 КАС України.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тлумачення змісту ч.2 ст.19 Конституції України міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.12.2023р. у справі №160/7116/19, де указано, що "52. Водночас судова палата наголошує на тому, що одним із конституційних принципів, на якому повинна базуватися діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, є принцип, відповідно до якого ці органи, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).
53. Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу “заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом”. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
54. Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.".
Згідно з п.61.1 ст.61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п.62.1 ст.62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: 62.1.1. ведення обліку платників податків; 62.1.2. інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; 62.1.3. перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; 62.1.4. моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу; 62.1.5. обліку та моніторингу діяльності фінансових агентів відповідно до статті 39-3 цього Кодексу.
У межах спірних правовідносин судом не було виявлено фактів порушення контролюючим органом процедур податкового контролю відносно ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062).
Також суд наголошує, що за суттю запровадженого ст.8 Конституції України принципу верховенства права негативні наслідки, спричинені неоднозначністю, суперечливістю чи прогалинами в законодавстві у сфері публічно-правових відносин, не можуть застосовуватись на шкоду приватній особі чи бути підставою для розширеного тлумачення повноважень суб”єктів владних повноважень, а натомість - в окресленому випадку підлягає застосуванню принцип “найбільш сприятливого становища для особи” (favor libertatis). 
Подібні за суттю правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 02.04.2025р. у справі №280/7446/24.
Тому, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що у межах спірних правовідносин заявник (який діяв саме як суб`єкт владних повноважень) не міг зазнати порушення будь-яких власних прав та інтересів у процедурах податкового контролю контролюючого органу – ГУ ДПС у Харківській області за платником податків - ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062).
Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений, насамперед, на суб`єкта владних повноважень шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи, що між тим, у силу правових висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21 не виключає ані визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, ані використання судом стандартів доказування згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, адже реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути кваліфікована у якості доведеної виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.
Окрім того, за сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21 стандартами доказування: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. 
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
У межах спірних правовідносин суб”єктом владних повноважень було вчинене управлінське волевиявлення у формі дій з приводу направлення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань відомостей про наявність невиконаного податкового обов`язку ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062).
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень було забезпечено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк платник податків - ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062) має невиконаний податковий обов`язок та не забезпечив належних умов для проведення контролюючим органом заходу податкового контролю у зв`язку із ліквідацією платника податків, а заявник у процедурі ліквідації ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062) під час виконання функцій державного реєстратора юридичних осіб діяв у правовому статусі суб`єкта владних повноважень і не мав власних прав (інтересів) як об”єкту судового захисту у розумінні ч.1 ст.2 КАС України у процедурах податкового контролю органу публічної адміністрації за платником податків -ТОВ "ЗЕВАКРОН" (ідентифікаційний код - 43579062) .
Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого суб”єктом владних повноважень управлінського волевиявлення та навпаки - не доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин.
Указане є визначеною процесуальним законом підставою для залишення позову без задоволення.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподіл витрат з оплати судового збору по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір". 
Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 211, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.
Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко