ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 210зп-25/160	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Ясенової Т.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової служби України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року в адміністративній справі №210зп-25/160 (головуючий суддя першої інстанції - Лозицька І.О.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Дніпропетровський пивзавод» до Державної податкової служби України, (третя особа - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області) про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В :
25.11.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Дніпропетровський пивзавод» надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просив:
- зупинити дію рішення Державної податкової служби України від 25.11.2025 року за №1784-р/лєр про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності щодо ліцензії №99014202500075 на право виробництва алкогольних напоїв від 11.09.2025 року (безстрокова) ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод» до набрання законної сили рішенням суду;
- заборонити Державній податковій службі України вчиняти дії по внесенню до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, інформації про припинення дії ліцензії №99014202500075 на право виробництва алкогольних напоїв від 11.09.2025 року (безстрокова) ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод» до набрання законної сили рішенням суду;
- встановити судовий контроль в порядку ст.382 КАС України шляхом зобов`язання Державної податкової служби України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що внаслідок прийняття ДПС України спірного рішення підприємство фактично позбавлене можливості вести господарську діяльність до моменту перевірки правомірності прийняття рішення у судовому порядку. Окрім створення робочих місць, товариство відповідно сплачує податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з нарахованих працівникам у вигляді заробітної плати доходів. Наголошує на тому, що є сумлінним платником податків, в разі невжиття заходів забезпечення позову буде об`єктивно зупинено не лише роботу товариства, але й зупинено надходження до бюджетів податків та зборів. На даний час, товариство є стороною у договорах поставки продукції з великою кількістю контрагентів, серед іншого, з точками роздрібної торгівлі, а також закладами харчування. Невжиття заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків у взаємовідносинах з контрагентами, у зв`язку із неможливістю виконання товариством вже укладених правочинів, розірвання ділових відносин із контрагентами та погіршення ділової репутації. Крім того, у разі припинення поставок, контрагенти в свою чергу не будуть сплачувати податки від реалізації алкогольних напоїв виробництва ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод». Таким чином у разі невжиття заходів забезпечення позову можливе настання негативних наслідків, для виправлення яких товариству буде необхідно докласти значних зусиль для відновлення виробництва, в той час, як державний бюджет втратить частину надходжень від діяльності ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.
Зупинено дію рішення Державної податкової служби України від 25.11.2025 №1784-р/лєр про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності щодо ліцензії №99014202500075 на право виробництва алкогольних напоїв від 11.09.2025 (безстрокова) Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Дніпропетровський Пивзавод» до набрання законної сили рішенням суду.
Заборонено Державній податковій службі України вчиняти дії щодо внесення до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, інформації про припинення дії ліцензії №99014202500075 на право виробництва алкогольних напоїв від 11.09.2025 (безстрокова) Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Дніпропетровський Пивзавод» до набрання законної сили рішенням суду.
У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач – ДПС України подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що сам по собі факт оскарження прийнятого ДПС України розпорядження про анулювання ліцензії ТОВ «ПЕРШИЙ ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ПИВЗАВОД» на виробництво алкогольних напоїв, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду. Відповідач вважає, що зупинення дії спірного рішення ДПС України про припинення дії ліцензії на право виробництва алкогольних напоїв підмінює собою судове рішення, оскільки надає позивачеві результат, якого він прагне досягти за допомогою цієї заяви, відновлення дії ліцензії до набрання чинності рішенням у справі. Оскаржувана ухвала суду про забезпечення позову у цій справі не містить жодного обґрунтованого мотиву, з якого суд дійшов висновку, що невжиття заходів у вигляді зупинення розпорядження ДПС України від 25.11.2025 № 1784-р/лєр може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, як і не вказано, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, складність вчинення цих дій, не встановлено, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними. Суд першої інстанції, застосовуючи забезпечення позову до вже фактично вчиненої дії, перебрав на себе функцію остаточного вирішення спору та порушив процедурні норми.
Позивачем подано додаткові пояснення, в яких останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ДПС України.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 20.01.2026 року по 03.02.2026 року суддя-член колегії Білак С.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам заявника та третіх осіб, в тому числі добросовісним платникам податків, що, враховуючи тимчасовий характер заходів забезпечення позову, може нанести значно більше шкоди для різних учасників господарських відносин, ніж ймовірне недотримання позивачем податкової дисципліни. Суд першої інстанції дійшов висновку про співмірність вимог заяви про забезпечення позову з обставинам справи, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних у справі встановити, чи існує хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно із частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.
Разом з тим, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Таким чином суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись зокрема, у тому, чи існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Суд першої інстанції в ухвалі про забезпечення позову зазначив, що припинення дії ліцензії №99014202500075 від 11.09.2025 року має наслідком неможливість ТОВ «Перший Дніпропетровський Пивзавод» здійснення основного виду господарської діяльності з виробництва пива та, відповідно, реалізації пива власного виробництва. 
Анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії (стаття 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» 19 грудня 1995 року №481/95-ВР).
Судом першої інстанції забезпечено позов шляхом зупинення дії рішення Державної податкової служби України від 25.11.2025 року за №1784-р/лєр про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності щодо ліцензії №99014202500075 на право виробництва алкогольних напоїв від 11.09.2025 року (безстрокова) Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Дніпропетровський Пивзавод» до набрання законної сили рішенням суду та заборони Державній податковій службі України вчиняти дії щодо внесення до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, інформації про припинення дії ліцензії №99014202500075 на право виробництва алкогольних напоїв від 11.09.2025 (безстрокова) Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Дніпропетровський Пивзавод» до набрання законної сили рішенням суду.
Колегія суддів вважає, що задоволення судом заяви про забезпечення позову є помилковим, оскільки будь-якого аргументу щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, останнім в заяві не зазначено, а судом першої інстанції не встановлено та в ухвалі не надано таким посиланням позивача належної оцінки. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів.
Крім того, колегія суддів зазначає, що в даному випадку, при прийнятті в подальшому судом рішення по справі про задоволення позовних вимог, невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову не призведе до ускладнення або унеможливлення його виконання, або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересі позивача.
Згідно тексту заяви про забезпечення позову, позивач ставить питання про зупинення дії рішення Державної податкової служби України від 25.11.2025 року за №1784-р/лєр про припинення дії ліцензії, яке може бути предметом адміністративного позову.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що всі доводи позивача зводяться до можливих у майбутньому порушень його прав, тобто фактично до припущень. Можливі у майбутньому порушення прав позивача, які ще не наступили взагалі і невідомо, чи настануть у подальшому, не є беззаперечною підставою для застосування заходів забезпечення позову.
Проте, забезпечивши позов шляхом зупинення дії спірного рішення ДПС та заборони вносити в реєстр будь-яку інформацію щодо припинення дії ліцензії позивача, судом фактично ухвалено рішення про задоволення позову (хоча і тимчасове) без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що відсутні підстави, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а отже заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про задоволених вимог заяви про забезпечення позову та прийняття постанови про відмову в задоволенні таких вимог.
Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 308, 312, 315, 317, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної податкової служби України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року в адміністративній справі №210зп-25/160 задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року в адміністративній справі №210зп-25/160 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя Т.І. Ясенова