Ухвала
26 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 638/1388/20
провадження № 61-16315ск25 

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу Харківської міської ради на рішення Шевченківського районного суд м. Харкова від 21 травня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання недійсними правочинів, скасування рішення державного реєстратора, визнання спадщини відумерлою, витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Харківської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, про визнання добросовісним набувачем,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір купівлю-продажу квартири від 14 березня 2019 року № 139, виданий та зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Т. Д., за змістом якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1 ; 
скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бєсєди Т. Д., від 14 березня 2019 року № 45958845 про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; 
визнати відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_1 , власник якої ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати відумерлу спадщину - квартиру АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради; 
витребувати квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння від добросовісного набувача в особі ОСОБА_4 на користь Харківської міської ради.
У липні 2020 року ОСОБА_4 , правонаступники якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати його добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 , залишивши дану квартиру у його власності.
Шевченківський районний суд м. Харкова рішенням від 21 травня 2025 року позов Харківської міської ради задовольнив. Визнав недійсним договір купівлю-продажу квартири від 14 березня 2019 року № 139, виданий та зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Т. Д., за змістом якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1 .
Скасував рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бєсєди Т. Д., від 14 березня 2019 року № 45958845 про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Визнав відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_1 , власник якої ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та передав відумерлу спадщину - квартиру АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.
Витребував квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння від добросовісного набувача в особі ОСОБА_4 на користь Харківської міської ради.
Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовив.
Харківський апеляційний суд постановою від 19 листопада 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Харківської міської ради задовольнив частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 21 травня 2025 року в частині первісного позову Харківської міської ради скасував та ухвалив нове рішення, яким позов Харківської міської ради залишив без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 21 травня 2025 року в частині зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишив без змін. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
22 грудня 2025 року Харківська міська рада подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суд м. Харкова від 21 травня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
Разом із цим, Харківська міська рада в касаційній скарзі заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що копію постанови Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року отримано заявником в електронному кабінеті 20 листопада 2025 року. 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Доводи свідчать, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
Разом із цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду з огляду на таке. 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.

Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Ураховуючи наведене, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявнику необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, та в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Крім того, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, яка подана юридичною особою, встановлена та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Первинний та зустрічний позови подано у 2020 році, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою становила 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру юридичною особою - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2 102,00 грн, підпункти 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позовів у цій справі).
Судовий збір за подання касаційної скарги за три немайнові вимоги становить 10 089,60 грн.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
Касаційна скарга та рішення судів попередніх інстанцій не містять відомостей про ціну позову в частині оскаржуваної заявником вимоги майнового характеру (вартість спірної квартири станом на дату подання позову до суду), у зв`язку з чим неможливо встановити розмір судового збору в цій частині, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги.
Таким чином, заявнику необхідно надати суду інформацію про ціну позову в частині оскаржуваної вимоги майнового характеру (станом на дату подання позову до суду), а також самостійно визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги, підтвердивши такий розмір належними доказами (зокрема, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел стосовно вартості спірного нерухомого майна станом на дату подання позову до суду), та сплатити його в розмірі 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням вартості спірного нерухомого майна. 
Оскільки заявником до касаційної скарги додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 29 433,60 грн, то Харківській міській раді у разі необхідності слід доплатити судовий збір за подання касаційної скарги, розмір якого має бути визначений відповідно до вимог закону.
Також суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем. 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання Харківської міської ради про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суд м. Харкова від 21 травня 2025 року та постанови Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року задовольнити. 

Поновити Харківській міській раді строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суд м. Харкова від 21 травня 2025 року та постанови Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року.

Касаційну скаргу Харківської міської ради на рішення Шевченківського районного суд м. Харкова від 21 травня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя А. Ю. Зайцев