У х в а л а
12 грудня 2025 року
м. Київ
Справа № 761/20261/22
Провадження № 61-9501ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Брящей Руслан Ігорович (далі - адвокат),
на постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року
у справі за позовом скаржника до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - відповідач) про скасування наказів, стягнення заробітної плати та моральної шкоди і 
в с т а н о в и в :
1.           У вересні 2022 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог, просив:
-                   визнати незаконним і скасувати наказ № 3694к від 2 березня 2022 року «Про припинення відпустки» щодо припинення скаржнику додаткової оплачуваної відпустки на період підготовки та захисту дипломного проєкту (роботи) з 28 лютого по 10 квітня 2022 року;
-                   стягнути з відповідача на користь скаржника 25 058,50 грн за час відпустки на період підготовки та захисту дипломного проєкту (роботи) з 28 лютого по 10 квітня 2022 року, 105 028,20 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 10 000,00 грн відшкодування моральної шкоди;
-                   визнати незаконним і скасувати наказ Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електростанція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Рівненська АЕС) № 421ос від 3 березня 2022 року «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби»;
-                   визнати незаконним і скасувати наказ Рівненської АЕС № 738ос від 19 квітня 2022 року «Про припинення дії наказу про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби».
2.           2 травня 2024 року Шевченківський районний суд в місті Києві ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково:
-                   скасував наказ № 3694к від 2 березня 2022 року «Про припинення відпустки» щодо припинення скаржнику додаткової оплачуваної відпустки на період підготовки та захисту дипломного проєкту (роботи) з 28 лютого по 10 квітня 2022 року;
-                   скасував наказ Рівненської АЕС № 421ос від 3 березня 2022 року «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби»;
-                   скасував наказ Рівненської АЕС № 738ос від 19 квітня 2022 року «Про припинення дії наказу про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби»;
-                   стягнув з відповідача на користь скаржника 25 058,50 грн за час відпустки на період підготовки та захисту дипломного проєкту (роботи) з 28 лютого по 10 квітня 2022 року, 105 028,20 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В задоволені інших вимог відмовив.
Стягнув із відповідача на користь скаржника 24 000,00 грн витрат на правничу допомогу та 536,80 грн інших судових витрат.
3.           25 червня 2025 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою: скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення 25 058,50 грн заробітної плати за час відпустки на період підготовки та захисту дипломного проєкту (роботи) з 28 лютого по 10 квітня 2022 року і 105 028,20 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; ухвалив у цій частині нове судове рішення - про відмову в задоволенні зазначених вимог; змінив рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, зменшивши розмір стягнутих витрат на правничу допомогу з 24 000,00 грн до 5 000,00 грн; залишив без змін іншу частину рішення суду першої інстанції.
4.           23 липня 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 23218/0/220-25 від 24 липня 2025 року), у якій просив: скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заробітної плати за час відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зміни розподілу судових витрат; залишити в силі рішення суду першої інстанції у цих частинах.
5.           Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
5.1.       Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
5.2.       Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
5.3.       Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
5.4.       Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).
5.5.       Спір стосується визнання незаконними та скасування наказів про припинення відпустки, про увільнення від роботи на час проходження військової служби, про припинення дії наказу про увільнення, стягнення заробітної плати та моральної шкоди. З огляду на цей предмет, зокрема вимоги про стягнення заробітку за час відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди (140 086,70 грн), яка не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (242 240,00 грн = 3 028,00 х 80 такого мінімуму, визначеного згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»), а також беручи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Верховний Суд вважає, що справа має незначну складність, не належить до винятків, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19, частиною четвертою статті 274 ЦПК України. Тому визнає цю справу малозначною.
5.6.       Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. У касаційній скарзі не зазначив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначних справах можливо оскаржити у касаційному порядку. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
6.           Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
6.1.       Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
6.2.       Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
6.3.       «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
6.4.       Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
6.5.       Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь його позову. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.
6.6.       Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку переглянути не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.
Керуючись статтями 19, 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1.           Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування наказів, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.
2.           Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко