СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Харків Справа № 922/2699/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Попков Д.О.

за участю секретаря судового засідання Семченко Ю.О.,
від Позивача: не з`явився;
від Відповідача : не з`явився; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД ЕНЕРДЖИ", місто Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/2699/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК АЛЬТАІР", місто Харків
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД ЕНЕРДЖИ", місто Харків
про стягнення 954 019,78 грн
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СК АЛЬТАІР» (далі- Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНКОРД ЕНЕРДЖИ» (далі- Відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 954 019,78 грн, з яких: 623 825,00 грн – основного боргу, 287 895,87 грн – нарахованої пені, 32 454,44 грн - інфляційних втрат, 3% річних - 9 844,47 грн.
Рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/2699/25 позов задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість в сумі 839 228,78 грн, з яких: 623 825,00 грн основного боргу, 173 104,87 грн нарахованої пені, 32 454,44 грн - інфляційних втрат, 3% річних - 9 844,47 грн та судового збору в сумі 10 070,75 грн; в задоволенні вимог в іншій частині позову - відмовлено.
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, за змістом якої просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апелянт вважає судове рішення незаконним і необґрунтованим, винесеним при неповному з`ясуванні обставин справи, а також із невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, за мотивами:
- не дослідження судом першої інстанції обставин виконання Відповідачем зобов`язань за спірним договором, яке полягало у невитребуванні у Відповідача відповідних доказів протягом розгляд справи;
-помилковості висновків суду щодо коректності розрахунку штрафних санкцій, наданого Позивачем без жодного документального підтвердження розміру завданих збитків та недотримання шестимісячного строку для нарахування пені;
- прийняття рішення без зменшення розміру штрафу(пені) пропорційно до розміру завданих Позивачу збитків, розмір яких жодним чином документально не підтверджений.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №922/2699/25 від 02.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на означене судове рішення, а ухвалою суду від 11.12.2025 розгляд справи призначено на 19.01.2026 о 10:45.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів заперечував за мотивами :
- не подання Відповідачем відзиву до суду першої інстанції, а також доказів щодо належного виконання умов Договору;
- необґрунтованості посилання апелянта на відсутність збитків з боку Позивача, оскільки вже сама несплата заборгованості Відповідачем становить для Позивача майнові збитки та позбавляє доходу, який він міг би отримати від вчасного розпорядження грошовими коштами;
-відсутності підстави до зменшення розміру штрафних санкцій та належного дослідження судом обґрунтованості розрахунку розміру штрафних санкцій.
У судове засідання 19.01.2026 представники сторін не з`явились, Позивачем надано заяву про розгляду справи без його участі.
Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи, які не скористались своїм правом участі в суді апеляційної інстанції.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини, які сторонами не оспорюються:
- укладення 29 вересня 2023 року між сторонами Договору на послуги техніки № 29-09/23 (далі – Договір), за умовами якого Позивач зобов`язався за дорученням Відповідача надати послуги машинами i механізмами на об`єкта останнього на умовах договору з додатками (далі-Договір);
- надання Позивачем послуг та виконання робіт в межах Договору на загальну суму 1 637 725,00 грн, підписання сторонами без зауважень актів здачі-приймання робіт (надання послуг) за № 5 від 31.10.2023 на суму 99 800,00 грн, № 6 від 20.12.2023 на суму 362 850,00 грн, № 7 від 29.12.2023 на суму 186 250,00 грн, № 1 від 31.01.2024 на суму 81 825,00 грн, № 2 вiд 29.02.2024 на суму 278 300,00 грн, №3 від 29.03.2024 на суму 266 500,00 грн, №4 від 30.04.2024 на суму 210 000,00 грн, №6 від 31.05.2024 на суму 87 000,00 грн, №7 від 31.05.2024 на суму 38 750,00 грн, №8 від 31.05.2024 на суму 26 450,00 грн;
- часткової оплати Відповідачем наданих Позивачем послуг на загальну суму 1 013 900 грн за наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями;
- підтвердження Відповідачем наявності заборгованості перед Позивачем на загальну суму 623 825,00 грн. за договором № 29-09/23 від 29.09.2023, про що свідчить підписаний між сторонами акт звірки взаємних розрахунків станом за період 29.09.2023-16.06.2025. 
Зазначені обставини сторонами не оспорюються.
Посилаючись на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором щодо повної та своєчасної оплати за надані послуги та порушення права Позивача щодо отримання оплати в повному обсязі для звернення останнього з позовом про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат, що пов`язані із простроченням виконання вищенаведеного зобов`язання.
Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав, позовні вимоги Позивача не спростував.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 623 825,00 грн, 32 454,44 грн інфляційних втрат та 9 844,47 грн 3% річних, 173 104,87 грн за період з 10.11.2023 по 12.12.2024.
В частині вимог про стягнення пені суд першої інстанції, керуючись умовами п. 4.3. Договору та ч. 6 ст. 232 ГК України, зробив її перерахунок та частково задовольнив вимоги Позивача в сумі 173 104,87 грн, виключивши період з 13.12.2024 по 21.07.2025.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі є незгода Відповідача з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.
Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
З матеріалів справи вбачається, що господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі договору, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.
За приписами частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом першої інстанції, пунктом 2.2. Договору визначено обов`язок Відповідача сплатити надані Позивачем послуги протягом 7 (семи) банківських днів після підписання сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг), згідно з рахунками- фактурами Позивача, наданими Відповідачу. Акт наданих послуг підписується Сторонами до 3 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги.
В матеріалах справи наявні підписані та скріплені печатками сторін акти здачі- приймання послуг на загальну суму 1 637 725,00 грн, а саме: № 5 від 31.10.2023 на суму 99 800,00 грн, № 6 від 20.12.2023 на суму 362 850,00 грн та № 7 від 29.12.2023 на суму 186 250,00 грн та № 1 від 31.01.2024 на суму 81 825,00 грн, № 2 вiд 29.02.2024 на суму 278 300,00 грн, №3 від 29.03.2024 на суму 266 500,00 грн, №4 від 30.04.2024 на суму 210 000,00 грн, №6 від 31.05.2024 на суму 87 000,00 грн, №7 від 31.05.2024 на суму 38 750,00грн, №8 від 31.05.2024 на суму 26 450,00 грн, які Відповідачем оплачені частково в сумі 1 013 900 грн.
Таким чином, у Відповідача перед Позивачем утворилась заборгованість в сумі 623 825,00 грн., доказів сплати якої суду не надано.
Зазначений розмір заборгованості також підтверджено Відповідачем у підписаному сторонами Акті звірки взаємних розрахунків станом за період 29.09.2023-16.06.2025 за Договором № 29-09/23 від 29.09.2023.
Оскільки доказів сплати цієї заборгованості Відповідачем не надано, судова колегія вважає висновок суду про наявність підстав щодо її стягнення з Відповідача на користь Позивача.
Щодо доводів апеляційної скарги про не дослідження судом першої інстанції обставин виконання Відповідачем зобов`язань за спірним договором, яке полягало у невитребуванні у Відповідача відповідних доказів протягом розгляд справи, судова колегія зазначає наступне.
Так, порядок здійснення підготовчого провадження врегульовано Главою 3 Розділу ІІІ ГПК України. Завдання та строк підготовчого провадження, порядок проведення підготовчого засідання визначено ст. 177, 182 ГПК України.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 178 ГПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати:
1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;
2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копії відзиву та доданих до нього документів з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 07.08.2025, зокрема, відкрито провадження у справі №922/2699/24 та встановлено Відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Представником Відповідача 05.09.2025 було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки заяви по суті, та необхідних процесуальних документів в інтересах Відповідача.
Судом першої інстанції 08.09.2025 відкладено підготовче засідання на 22.09.2025року о 10:30, яке також не відбулося та було перенесено на 29,09. 2025 р. о 14:30 через оголошення на території м. Харкова повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 29.09.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, його відкладено на 13.09.2025 року о 14:30, а ухвалою суду від 13.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 03.11.2025 року о 14:00.
Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Отже, судом першої інстанції сторонам у справі було створено належні умови для реалізації своїх процесуальних прав, зокрема, щодо можливості висловити свої вимоги або заперечення та надати докази, що їх підтверджують, проте Відповідач такою можливістю не скористався з власної волі.
За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача суми боргу у розмірі 623 825,00 грн, а доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими, оскільки саме на Відповідача покладено обов`язок надання доказів на підтвердження своїх заперечень щодо позову.
Щодо стягнення 287 895,87 грн пені, 32 454,44 грн інфляційних втрат та 9 844,47 грн 3% річних, судова колегія зазначає наступне.
За приписами ст.549, ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення боржником грошового зобов`язання у нього настає обов`язок сплатити на користь кредитора передбачену законом або договором неустойку (штраф, пеню), а також сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) за весь час прострочення.
Відповідно до п. 4.3. Договору у разі порушення Відповідачем строків платежів за виконані роботи, він сплачує Позивачу за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період, за який нараховувалася пеня від суми простроченого платежу.
Судом першої інстанції при перевірці розрахунку Позивача в частині вимог про стягнення пені також застосовані обмеження її нарахування за ч. 6 ст. 232 ГК України (у відповідній редакції ) шестимісячним періодом від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, у зв`язку з чим прострочення з оплати наданих послуг за Актами здачі- приймання (надання послуг) №6 від 31.05.2024 на суму 87 000,00 грн, №7 від 31.05.2024 на суму 38 750,00 грн, №8 від 31.05.2024 на суму 26 450,00 грн, що почалося з 12.06.2024 - обмежилося з метою нарахування пені 12.12.2024.
Зазначеним висновком зумовлено відмову суду у стягненні пені з 13.12.2024 по 21.07.2025, внаслідок чого відповідні позовні вимоги були задоволені частково - в сумі 173 104,87 грн за період з 10.11.2023 по 12.12.2024, проте в частині інфляційних втрат у розмірі 32 454,44 грн інфляційних втрат та 9 844,47 грн 3% річних - суд визнав позовні вимоги обґрунтованими.
Із зазначеним висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується, а доводи апеляційної скарги про не дослідження судом правильності розрахунку стягнутих сум - визнає необґрунтованими, оскільки власного контррозрахунку апелянтом не надано, про наявність конкретних можливих помилок не зазначено.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не зменшив розміру штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу. 
Відповідач не спростував вимоги Позивача про порушення господарського зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати наданих Позивачем послуг, жодних доказів наявності обставин, з якими закон пов`язує можливість чи необхідність зменшення неустойки - Відповідач не надав.
Враховуючи, що Відповідачем не наведено виняткових обставин, за яких можливе зменшення пені, а також не надано доказів надмірності заявлених Позивачем штрафних санкцій, відсутні підстави до зменшення штрафних санкцій.
Доводи апелянта, що Позивач не зазнав збитків у зв`язку з невиконанням Відповідачем Договору - не впливають на суть прийнятого судом рішення про стягнення пені, оскільки такі вимоги Позивача базуються на умовах укладеного між сторонами Договору.
За таких обставин судова колегія вважає необґрунтованими посилання апелянта на наявність підстав до зменшення штрафних санкцій.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи означене рішення, в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.
Твердження Відповідача з приводу неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду при ухваленні оспорюваного рішення, які в силу вимог ч. 3 ст. 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення - судовою колегією не встановлено.
На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 03.11. 2025 року у справі №922/2699/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Враховуючи відсутність підстав до скасування рішення суду, судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Про понесення сторонами інших судових витрат, що мають бути розподілені судом апеляційної інстанції, у тому числі - витрати на правову допомогу, жодною зі сторін не заявлено.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД ЕНЕРДЖИ", місто Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 у справі №922/2699/25– залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 03.11.2025р. у справі № 922/2699/25– залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД ЕНЕРДЖИ", місто Харків.
Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.
Повний текст постанови підписано 28.01.2026.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна 

Суддя Д.О. Попков