КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№22-ц/824/3197/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026року    місто Київ
справа № 753/13903/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Ратнікової В.М., Таргоній Д.О.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О.М., у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3% річних та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2025 року позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з   ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 на його користь заборгованість за:
спожиті з вересня 2015 року по 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 30805,05 грн.;
інфляційну складову боргу у розмірі 5082,83 грн., 3% річних у розмірі 1230,51 грн.;
спожиті з вересня 2015 року по 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 11655,88 грн.;
інфляційну складову боргу у розмірі 1923,22 грн., 3% річних у розмірі 465,60 грн.;
спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 60984,64 грн.;
інфляційну складову боргу у розмірі 10062,47 грн., 3% річних у розмірі 2436,04 грн.;
заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 23096,16 грн.;
інфляційну складову боргу у розмірі 3810,87 грн., 3% річних у розмірі 922,58 грн.;
спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 травня 2025 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 64473,36 грн.;
інфляційну складову боргу у розмірі 8785,55 грн., 3% річних у розмірі 2098,23 грн., пеню у розмірі 2552,85 грн.;
спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 травня 2025 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 15478,42 грн.;
інфляційну складову боргу у розмірі 2067,58 грн., 3% річних у розмірі 485,87 грн., пеню у розмірі 591,15 грн.;
абонентського обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 1437,35 грн.;
абонентського обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 760,10 грн.;
обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 39,34 грн.
В мотивування вимог посилався на те, що з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року позивачем надавалися послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01 листопада 2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).
Вказував, що на виконання вимог законодавства, згідно з яким послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору-приєднання про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, КП «Київтеплоенерго» підготувало та опублікувало договір про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085).
Зазначав, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та/або централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) за адресою: АДРЕСА_1 .
Посилався на те, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги №602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії.
Вказував, що відповідачі від послуг централізованого опалення та/або центрального постачання гарячої води у встановленому Законом порядку не відмовлялися.
Позивач посилався на те, що він надає відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак, останні, отримуючи вищезазначені послуги не здійснюють їх оплату, у зв`язку з чим у відповідачів утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яку позивач просить стягнути на свою користь.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 рокупозов КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, з врахуванням штрафних санкцій, що станом на 30 квітня 2025 року становить 251 245,65 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 768,68 грн. у рівних частинах з кожного.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що судом першої інстанції не встановлено власника спірного об`єкту нерухомого майна і поза увагою суду залишився той факт, що 04 жовтня 2018 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченим 04 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. за реєстром номером 5070,   ОСОБА_4 була відчужена.
Вказувала, що суд не залучив власника квартири, як належного відповідача по справі, не зважаючи на те, що саме статус власника зумовлює первинний обов`язок з утримання майна та несення відповідних витрат, в тому числі, за житлово-комунальні послуги.
15 січня 2026 року від позивача КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача   ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Позивач та відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач надав суду апеляційної інстанції заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача  ОСОБА_1  - ОСОБА_2 , з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року, у зв'язку зі зміною законодавства, є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води.
11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов'язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку №1 та додатку №2 до цього договору.
Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 30 травня 2025 року, відповідач ОСОБА_1 з 05 жовтня 2012 року, а відповідач ОСОБА_3 з 02 листопада 2012 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем послуг: 
з вересня 2015 року по 01 травня 2018 року з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання;
з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води;
з 01 листопада 2021 року по 31 травня 2025 року з постачання теплової енергії.
Стягуючи солідарно з   ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення вказаних вимог.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглядав справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви було направлено відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37). Однак конверти з зазначеними документами повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.38, 39), що обмежило права відповідачів подати як докази на обґрунтування своїх заперечень проти позову, так і заяву про застосування строку позовної давності.
Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Згідно з частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Слід зазначити, що заборгованість за житлово-комунальні послуги (ЖКП) стягується саме з особи, яка була власником майна або фактично користувалася послугами в період нарахування боргу, оскільки саме вона мала зобов'язання їх оплачувати.
Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. 
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. 
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. 
Частиною 2 ст.51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову. 
При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. 
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.
Позивач КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго»звертаючись до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги пред`явив вимоги до   ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 .
Разом з тим, як вбачається з доказів, які долучені до апеляційної скарги, ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2018 року передала, а покупець ОСОБА_5 прийняла у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 
Таким чином, право власності на спірне житлове приміщення у  ОСОБА_1 вибуло 04 жовтня 2018 року.
Відповідно позивач мав право стягнути солідарно з   ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за період з вересня 2015 року по 04 жовтня 2018 року.
Як зазначила у судовому засіданні представник відповідача   ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 вони не подавали до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності, оскільки не знали про наявність даної справи, а на даний час оскаржують рішення, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції процесуальних норм.
При цьому, належним відповідачем щодо позовних вимог про стягнення заборгованості у період з 05 жовтня 2018 року по 31 травня 2025 року у даній справі мала бути ОСОБА_5 .
Не залучення до справи в якості співвідповідача ОСОБА_5 , яка по закону несе відповідальність за сплату житлово-комунальних послуг за житлове приміщення, позбавило останню подати до суду заяви, заперечення, висловити свою думку та надати докази щодо отримання та/або неотримання житлово-комунальних послуг, а тому рішення у даній справі безпосередньо впливатиме на права та обов`язки ОСОБА_5 щодо стягнення заборгованості за період з 05 жовтня 2018 року по 31 травня 2025 року.
Отже, коло осіб - учасників справи позивач визначив з порушенням норм процесуального права. 
Оскільки, суб`єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, а в даній справі не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідачів, колегія суддів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки в такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й його процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
А відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову КПвиконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3% річних та інфляційних втрат.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.
Відповідач, подаючи апеляційну скаргу, до неї долучила пенсійне посвідчення з якого вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням довічно.
Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Таким чином, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» відповідач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, а відтак судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає стягненню з позивача в дохід держави у розмірі 5653,02 грн.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3% річних та інфляційних втрат - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місцезнаходження: місто Київ, площа І.Франка, 5, код ЄДРПОУ 40538421 в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5653 грн. 02 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: