Справа № 204/10350/25
Провадження № 2/204/732/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
49006, м. Дніпро, проспект Лесі Українки 77-б тел. (056) 371 27 02, inbox@kg.dp.court.gov.ua 
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
(повний текст)  

19 січня 2026 року Чечелівський районний суд міста в складі:
головуючої судді     Чудопалової С.В.
за участю секретаря судового засідання Янчук П.П.,
позивача         ОСОБА_1 ,
представника відповідача       Григор`єва Д.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса місцяреєстрації: АДРЕСА_2 ), треті особи: Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (адреса місцезнаходження: 51700, м. Вільногірськ, вул. ім. В.В. Варена, буд. 15), ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця знаходження: АДРЕСА_3 ) про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Позов мотивований тим, що з відповідачкою по справі мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 31.10.2017 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. У зазначений період часу, сторони разом з дитиною проживали на території Донецької області у м. Волноваха. Після початку військової агресії збройних сил російської федерації в України, весною 2022 року, позивач з дитиною виїхав на територію Дніпропетровської області, і проживає з сином у м. Вільногірськ, Кам`янського району, Дніпропетровської області. У свою чергу відповідачка відмовилася виїжджати разом з ними з території Донецької області та залишилася проживати на території не підконтрольній на цей час Україні. Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2023 року у справі № 174/352/22 було визначено місце проживання сина - ОСОБА_4 разом з позивачем. З весни 2022 року, відповідач вихованням та утриманням сина не займається, тому саме позивач виховує та утримує сина, з яким вони разом проживають у м. Вільногірську, Дніпропетровської області. Вважає, що відповідачка не бажає відвідувати територію України, що свідчить про її не бажання приймати участь у вихованні та утриманні сина. Ним створені всі умови для проживання сина, здійснюється опіка, догляд та піклування про стан його здоров`я, духовний та фізичний розвиток, матеріальне забезпечення. Позивач офіційно працює, отримує стабільний дохід. У то й же час є військовослужбовцем, та відповідно до ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» може бути мобілізований, а тому дуже хвилюється за долю дитини, який може залишитися без батьківської опіки. Тому з метою отримання відстрочки від мобілізації, виникла необхідність саме у судовому порядку встановити факту самостійного виховання та утримання дитини, та на отримання соціальних пільг, субсидій, допомоги від держави. Тому вимушений звернутися до суду для  встановлення факту самостійного виховання та утримання сина.            Ухвалою судді від 07.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі.         В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Григор`єв Д.В. підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та його письмові пояснення. Позивач додатково зазначив, що колишня дружина, відповідачка, має наразі нову родину, малу дитину, та не має і не мала наміру виїзжати з Донецької області, не заперечувала, щодо виїзду дитини разом з батьком, жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні сина.          Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади Украни. Відзиву від відповідачки на позов до суду не надходило.    Представник третьої особи, виконавчий комітет Вільногірської міської ради в судове засідання не з`явився, раніше представником надано заяву відповідно до якої просить розглянути справи без участі його представника та позовні вимоги задовольнити, долучено акт обстеження умов проживання родини(а.с.31-32,53).       З`ясувавши позицію позивача та його представника, допитавши свідків дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.   Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.          Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам.       У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).   Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 31.10. 2017 у цивільній справі №221/4140/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 - розірвано (а.с. 8).       У 2022 році, позивач виїхав до м. Вільногірськ, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідками №1244-5001130517 №1244-5001130477 від 04.04.2022 разом з малолітнім сином - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 3 (а.с. 12-13).             Відповідно до акту обстеження умов проживання від 29.10.2025, який було надано суду виконавчим комітетом Вільногірської міської ради, ОСОБА_1 фактично проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , який ним опікується, та забезпечив належні умови проживання та виховання, мати не бере участі у вихованні дитини. (а.с.31-32).      На підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2023 року у справі № 174/352/22 було визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком, за місцем його проживання. Припинено стягнення аліментів з відповідачки, які стягуються на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21.12.2016, виконавчий лист відкликано (а.с.9).        Зазначеним рішенням суду також встановлено, що з часу переміщення позивача до м. Вільнгірську, ОСОБА_6 постійно проживає з батьком, який повністю займається його вихованням, навчанням, опікується його здоров`ям та розвитком, в повному обсязі здійснює догляд та несе витрати на дитину (а.с10).     Дані обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які повідомили суду, що з часу проживання дитини з батьком,коли вони переїхали до м.Вільногірську у 22 році, саме батько, ОСОБА_10 займається вихованням та утриманням сина ОСОБА_11 , він працю, та забезпечує сина усім необхідним. Мати залишилася на тимчасово окупованій території, має іншу родину, не бажає приймати участь у вихованні та утриманні дитини.            Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.              Відповідач працює, та має стабільний дохід, що підтверджується довідкою Форми ОК-5 (а.с14-19).            При цьому слід врахувати, що оскільки відповідач проживає на території непідконтрольній Україні, і це місце проживання відповідач вибрала свідоме, приймаючі до уваги відсутність можливості будь-якої офіційної взаємодії між державними органами України та Рф щодо можливості підтримувати офіційний зв`язок між громадянами які проживають на території тимчасово непідконтрольній Україні, з громадянами які проживають на іншій території України (зв`язки у сфері грошових переказів, зв`язки у сфері надання правової допомоги, відсутність можливості офіційно виїжджати з окупованої території до не окупованої території України та повертатися на окуповану територію), тому слід визнати обставини того, що відповідач не має об`єктивної можливості приймати участь у вихованні та утриманні її дитини, місцем проживання якої за рішенням суду визнано місце проживання позивача. Крім іншого, доказом того, що відповідач не приймає участь у вихованні та утриманні своєї дитини, є письмові докази надані до суду третьою особою Виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, які були досліджені судом, а саме акт обстеження умов проживання родини від 29.10.2025 , складному членами комісії, у складі начальника відділу з питань опіки та піклування, та спеціалістами відділу правового забезпечення, та перевіркою було встановлено, що позивач самостійно утримує та виховує дитину без участі відповідачки. До того ж, відповідач не надала жодного доказу до суду, що вона у цей час приймає участь у вихованні та утриманні своєї дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі якого (доказу) можливо було зробити висновок, що позивач не самостійно виховує дитину.        Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.           Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.    Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.   Таким чином з весни 2022 року, відповідач вихованням та утриманням спільної з позивачем дитини не займається і позивач самостійно виховує та утримує сина , з яким вони разом проживають у м. Вільногірську, Кам`янського району, Дніпропетровської області. В умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через існування (настання) обставин, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Наприклад, особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, в той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території, в полоні і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо].         Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.       Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків.  Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.     Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 02.04.2025 у справі № 127/3622/24.           Отже, Верховний Суд по справі №127/3622/24 констатував, що за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.          Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки факт самостійного виховання та утримання ним дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та є доведеним.       Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України слід віднести на відповідачку по справі.
Керуючись ст.ст.4,10, 259, 263, 264, 265 ЦПК України,-
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини задовольнити.   Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі матері дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП: НОМЕР_2 (адреса місця тимчасової реєстрації проживання: АДРЕСА_1 );       Представник позивача – адвокат Григор`єв Дмитро Валерійович адреса листування:  АДРЕСА_4 , );              Відповідачка – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 );
Треті особи: - Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (адреса місцезнаходження: 51700, м. Вільногірськ, вул. ім. В.В. Варена, буд. 15);
ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця знаходження: АДРЕСА_3 ).
Суддя         С.В.Чудопалова