ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1632/26 Справа № 213/4309/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хмельова С. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М. 
суддів – Зубакової В.П., Остапенко В.А.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачка – ОСОБА_2 , 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача адвоката Калюжної Наталії Владиславівни на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2025 року, ухваленого суддею Хмельовою С.М., (дата складання повного судового рішення – 23.09.2025),
В С Т А Н О В И В
В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просив суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між ними, зареєстрований 16.09.2021 року Дніпровським відділом РАЦСу м. Києва, про що складено актовий запис №2356.
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 вересня 1921 року Дніпровським відділом РАЦСу м. Києва, про що складено актовий запис №2356, розірвано.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що аналізуючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції встановив, що подружжя остаточно припинило шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим. Відповідачка письмовою заявою визнала позовні вимоги. У зв`язку з викладеним, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову і розірвання шлюбу.
В жовтні 2025 року представник позивача адвокат Калюжна Н.В. подала апеляційну скаргу на дане судове рішення, в якій просить змінити мотивувальну частину даного рішення, в частині, що стосується наявності між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини. Адвокат наполягає, що спір між сторонами про місце проживання дитини існує і добровільно не може бути вирішений. Ця мотивація дуже суттєва і вказує на наявність сильних протиріч щодо визначення майбутнього спільної дитини сторін. Просила також стягнути витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Вислухавши учасників, які з`явилися, апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно п. 10 роз`яснень ППВС України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частиною 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подружжя припинило шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків є неможливим.
Крім того, в оскарженому позивачем через представника судовому рішенні, яким задоволено його позовні вимоги, зокрема зазначено - «Щодо наявності спору про місце проживання дитини та поділ спільного майна сторонами не заявлено».
Отже, доводи представника відповідача в апеляційній скарзі, що суд у рішенні нібито безпідставно зазначив про відсутність між сторонами спору про місце проживання спільної дитини, не відповідають матеріалам справи, і поданому самим позивачем позову, в якому не зазначено відповідних позовних вимог.
В апеляційній скарзі не наведено заперечень проти розірвання шлюбу, і підстав для зміни рішення немає. 
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
У зв`язку зі залишенням скарги без задоволення, сплачений судовий збір присудженню з відповідача на користь позивача не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу представника позивача адвоката Калюжної Наталії Владиславівни залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складене 13.01.2026 року.

Головуючий:      

Судді: