ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
03 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 754/874/24
провадження № 61-651св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України на постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року в складі колегії суддів: Ящук Т. І.,Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, у якому просила зобов`язати звільнити її з роботи на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.
На обґрунтування своїх вимог зазначала, що працювала на посаді заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України.
Наказом від 04 травня 2022 року № 71 відповідач звільнив її з роботи на  підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі  скороченням штату працівників управління.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року в справі № 757/13354/22-ц скасовано наказ про звільнення, поновлено її на посаді, а також стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Цим судовим рішенням встановлено факт незаконності її звільнення, оскільки відповідач не  дотримався обов`язків, встановлених частиною другою статті 40, частиною третьою статті 49-2 КЗпП України.
Крім того, постанова Київського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року в частині поновлення її на роботі допущена судом до негайного виконання. Тобто відповідач повинен був видати наказ про поновлення на роботі відразу після оголошення судового рішення. Однак, наказ про поновлення її на роботі видано лише 26 грудня 2023 року, що є порушення вимог частини восьмої статті 235 КЗпП України.
26 грудня 2023 року вона надіслала відповідачу заяву, у якій, у зв`язку із  допущеними ним порушеннями норм законодавства про працю, які підтверджуються судовим рішенням, що набрало законної сили, просила звільнити її із займаної посади в день отримання заяви на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.
Проте листом від 27 грудня 2023 року відповідач відмовив їй у звільненні, посилаючись на те, що станом на 27 грудня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року виконано.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року в позові відмовлено.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не  надала належних та допустимих доказів того, що відповідач прийняв необґрунтоване рішення про неможливість звільнити її на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року скасовано й ухвалено нове рішення про задоволення позову.
Зобов`язано Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України звільнити ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.
Стягнуто з Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3 028,00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки відповідач порушив законодавство про працю, а саме положення частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, що встановлено судовим рішенням у справі № 757/13354/22-ц, а також допустив затримку виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі, наявні підстави для задоволення вимог про розірвання трудового договору за ініціативою позивача на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У січні 2025 року Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року й залишити в силі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Не врахував, що на виконання судового рішення наказом від 26 грудня 2023  року позивача поновлено на роботі, тобто її конституційне право на  працю поновлено.
На час подання позивачем заяви про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України будь-яких порушень її прав зі сторони відповідача не було допущено, тому правових підстав для задоволення її заяви не було.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
23 квітня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на  касаційну скаргу, у якому просить закрити касаційне провадження на  підставі пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України.
Перевіривши доводи позивача, Верховний Суд не встановив підстав для закриття касаційного провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2025 року справу призначено до  судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з Управлінням адміністративними будинками Управління справами апарату Верховної Ради України та працювала на посаді заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення.
Наказом Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України від 04 травня 2022 року № 71 ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників управління.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року в справі № 757/13354/22-ц скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 , поновлено її на роботі з 07 травня 2022 року та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 травня 2022 року до 02 листопада 2023 року в розмірі 578 015,10 грн.
На виконання цього судового рішення 26 грудня 2023 року Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України видало наказ № 400, яким скасовано наказ від 04 травня 2022 року про звільнення позивача та поновлено її на посаді заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення з 07 травня 2022 року.
26 грудня 2023 року ОСОБА_1 надіслала відповідачу заяву, у якій, посилаючись на невиконання ним вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, що встановлено постановою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року, а також невиконанням вимог частини восьмої статті 235 КЗпП України, просила звільнити її з роботи на  підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.
Листом від 27 грудня 2023 року Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України надало відповідь на  заяву ОСОБА_1 , у якому посилалось на відсутність правових підстав для її звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. Зазначало, що постанова Київського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року в  справі № 757/13354/22-ц виконана. Про поновлення на посаді позивач була повідомлена листом від 26 грудня 2023 року. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 травня 2022 року до 25 грудня 2023 року виплачений.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частина третя статті 38 КЗпП України передбачає право працівника у  визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не  вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є  різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.
Для висновку про наявність підстав для звільнення працівника відповідно до  частини третьої статті 38 КЗпП України доказуванню підлягає факт існування порушень роботодавцем трудового законодавства стосовно працівника на момент подання ним такої заяви про звільнення (постанова Верховного Суду від 28 травня 2025 року в справі № 748/25/24).
Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як на підставу для звільнення відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України ОСОБА_1 в своїй заяві від 26 грудня 2023 року посилалась на  те,  що відповідач порушив вимоги законодавства про працю під час її  звільнення 04 травня 2022 року, що встановлено судовим рішенням, що  набрало законної сили, а також порушив обов`язок з негайного виконання цього судового рішення.
Водночас встановлено, що обставини щодо порушення відповідачем законодавства про працю при звільненні позивача наказом від 04 травня 2022  року № 71 вже були вирішені в судовому порядку.
Тобто порушені права позивача в цій частині відновлені, тому ці самі наведені нею обставини порушення відповідачем вимог законодавства про працю не  можуть бути підставою для її звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, оскільки не є такими, що мають місце на час подання позивачем відповідної заяви про звільнення, і вже були вирішені.
Також не може бути підставою для зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України її посилання в заяві на невиконання судового рішення про поновлення на роботі, оскільки відповідальність роботодавця за затримку невиконання рішення суду про поновлення на роботі визначена законодавцем у статті 236 КЗпП України (оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на  роботі працівника). Більше того, як установив суд першої інстанції, на час подання позивачем заяви про звільнення відповідач виконав судове рішення про поновлення її на роботі.
На існування будь-яких інших порушень відповідачем трудового законодавства позивач у своїй заяві не посилалася.
Таким чином, установивши, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження невиконання відповідачем законодавства про працю стосовно неї на час подання нею заяви про звільнення, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в позові.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції й залишає в силі рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України задовольнити.
Постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року скасувати, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її  прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов