10.02.26
22-ц/812/425/26

Провадження №22-ц/812/425/26

П О С Т А Н О В А 
Іменем України
10 лютого 2026 року         м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Лівінського І.В. та Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №632/1360/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на заочне рішення, яке ухвалив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Максютенко Оксани Анатоліївни у приміщенні цього суду 11 грудня 2025 року, повний текст якого складено 15 грудня 2025 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ ФК «Кредит-Капітал», Товариство) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 02 березня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4463002 (далі – Договір), відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 7000,00 грн., сплату процентів та комісії відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток №1 до договору).
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами договору про споживчий кредит №4463002 від 02 березня 2021 року.
27 травня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 69-МЛ, за яким позивач набув статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №4463002 від 02 березня 2021 року.
Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, у зв`язку із чим на його адресу за вих. №20737949/109 було надіслано письмову претензію про погашення наявної заборгованості, однак відповідач не відреагував на неї.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 32830,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7000,00 грн., заборгованість за процентами – 24500,00 грн., заборгованість за комісією - 1330,00 грн., а також судові витрати у складі судового збору та оплати правних послуг.
Правом на подання відзиву на позовну заяв відповідач не скористався.
Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2025 року позовні вимоги Товариства задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит №4463002 від 02 березня 2021 року в розмірі 11830 грн., судовий збір у розмірі 872,79 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2522,10 грн.
Рішення суд мотивував тим, що позивач довів належними доказами укладання відповідачем договору про споживчий кредит №4463002 від 02 березня 2021 року, обов`язки за яким не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, однак дійшов висновку, про часткову невідповідність розрахунку позивача погодженим сторонами умовам договору, що призвело до безпідставного збільшення обсягу заявлених вимог.
Суд виходив з того, що доказів вчинення позичальником дій щодо пролонгації строку кредитування, передбачених пунктом 2.3, позивач не надав, вважав, що продовження нарахування процентів після закінчення строку кредитного договору є неправомірним, тому стягнув проценти за договором про споживчий кредит №4463002 від 02 березня 2021 року в розмірі 3500,00 грн. (7000 грн. х 2,50% х 20 днів) відповідно до пункту 1.5.2 Договору. Отже, саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначив про правомірність нарахування позивачем на підставі пункту 1.5.1. договору про споживчий кредит №4463002 від 02 березня 2021 року за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово, оскільки це відповідає положенням пункту 4 частини першої статті 1, частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на викладене, суд задовольнив позов частково, стягнув з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит №4463002 у розмірі 11830,00 грн, з яких: 7000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3500,00 грн - заборгованість по процентам, та 1330,00 грн. – заборгованості з комісії.
При вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір, суд виходив із положень статті 141 ЦПК України щодо пропорційного відшкодування таких витрат залежно від розміру задоволених позовних вимог.
Також при визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд взяв до уваги норми частин 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу та дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в цій малозначній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих ним послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, тому вважав, що витрати на правничу допомогу мають становити 7000 грн. і стягнув з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2522,10 грн. (7000,00 грн. х 36,03% = 2522,10 грн.).
В апеляційній скарзі ТОВ ФК «Кредит-Капітал» просить рішення змінити, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно частково стягнув розрахований позивачем розмір процентів за користування кредитом, оскільки подані з позовною заявою документи є достатніми доказами правомірності нарахувань процентів за пролонгований на стандартних (базових) умовах строк кредитування. Так, у кредитного договору передбачено, що строк кредитування продовжується на 1 день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз. Коли позичальник продовжує користуватись кредитними кошами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. (пункт 2.3.1.2), аналогічні умови викладені у паспорті споживчого кредиту. Тому загальний період правомірного нарахування відсотків на пільгових та стандартних умовах - по 21 травня 2021 року. Тому позивач вважає доведеним, що розмір боргу за відсотками становить 24500,00 грн.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. 
Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону не повною мірою.
Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, 02 березня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 4463002, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 7000,00 грн на строк 20 днів – з 02 березня 2021 року по 22 березня 2021 року за умови сплати комісії за надання кредиту в сумі 1330 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово, та процентів за користування кредитом в сумі 3500 грн, які нараховуються за ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом відповідно, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункти 1.2-1.6 Договору) (а.с.6-10).
У пункті 2.2.1 договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п.2.3 договору.
За змістом п.3.4.2 договору позичальник має право здійснювати пролонгацію строку кредитування на умовах, передбачених цим договором.
Згідно з п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
В силу частину 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Договір був вчинений сторонами в електронній формі, зокрема відповідач 02 березня 2021 року його підписав одноразовим ідентифікатором W40650, направленим йому кредитодавцем на номер телефону, що підтверджується довідкою ТОВ «Мілоан» від 12 червня 2025 року (а.с. 11, зворот).
Тому на цей договір поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 цього ж суду передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідач заперечень проти позову, зокрема і щодо укладання Договору не заявив.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням викладених вище встановлених судами обставин справи, положень закону, а саме, що кредитний договір 02 березня 2021 року укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, після верифікації особи позичальника кредитором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), яка відповідачу не належить, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту його укладання та отримання ОСОБА_1 у розпорядження кредитних коштів.
Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) та спростовують аргумент апеляційної скарги.
Виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо передання коштів на умовах кредиту підтверджено платіжним дорученням № 40690814 від 02 березня 2021 року, відповідно до якої ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 на виконання умов договору № 4463002 7000 грн. (а.с.13).
Щодо переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за Договором.
Відповідно до договору відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 69-МЛ від 27 травня 2021 року ТОВ «Мілоан» відступило позивачу (новому кредитору) за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, у тому числі й за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 15-23). 
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. 
Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
За такого позивач довів на підставі договір факторингу та відступлення права вимоги, що набув право вимоги до відповідача, яке було відчужено первісним кредитором, за кредитним договором № 4463002.
Відповідно до пункту 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. 
Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором жодному з кредиторів не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість. 
Згідно долученого позивачем розрахунку (а.с. 13-14) загальний розмір заборгованості складає 328305 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 7000 грн., заборгованість за процентами – 24500 грн., заборгованість з комісії – 1330 грн. 
Надіслана позивачем відповідачу 13 червня 2025 року претензія залишилась без відповіді (а.с. 24).
Суд, вирішуючи спір, вважав позовні вимоги доведеними частково щодо розміру заборгованості за процентами за користування кредитом, з чим в апеляційній скарзі не погодився позивач.
Відповідно до статей 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Щодо розрахунку позивачем заборгованості за Договором.
Апеляційний суд вважає наведений Товариством розрахунок обґрунтованим. 
Пунктом 1.5 Договору передбачено, що загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту), складають 4830 грн. в грошовому виразі та 1259 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у пунктах 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом, складає 11830 гривень. 
Тобто 22 березня 2021 року ОСОБА_1 був зобов`язаний повернути кредиторові 11830 грн. (7000 грн. кредиту, 3500 грн. процентів за користування кредитом та 1330 грн. комісії), натомість такі зобов`язання повністю не виконав, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 10).
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України ( постанови від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц).
Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.
У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
У справі, яка переглядається, сторони Договору визначили, що кредит надається (строк кредитування) на 20 днів та домовились (пункт 1.3.), що позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1. та 1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4.
Відповідно до пункту 2.2.1 Договору у випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. 
Згідно із пунктом 2.2.3. Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п 1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних - базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6 Договору.
Також у Договору (пункт 2.3.1) передбачені умови пролонгації строку кредитування, а саме, що продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином. 
Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua і далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цім пунктом Позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування – 3, 7 та 15 днів.
Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору.
Пролонгація на стандартних (базових) умовах передбачає, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.
У випадку, якщо Позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах, вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Тобто, укладаючи Договір, його сторони визначили строк кредитування (20 днів) та можливість пролонгації цього строку як шляхом вчинення часткової оплати заборгованості (пролонгація на пільгових умовах, відповідно на 3, 7 або 15 днів), так і шляхом продовження користування кредитними коштами (пролонгація на стандартних (базових) умовах, строк якої на може перевищувати 60 днів). 
Згідно долучених до позовної заяви відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4463002 (а.с. 13-14), ОСОБА_1 будь-яких оплат за Договором не здійснив, що було підставою для пролонгації строку кредитування на стандартних умовах на 60 днів.
За такого апеляційний суд вважає, що первісний кредитор – ТОВ «Мілоан», виходячи з умов укладеного з відповідачкою Договору (пункт 2.3.1) щодо пролонгації строку кредитування обґрунтовано нарахував ОСОБА_1 24500 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом (а.с. 14 зворот), які просить стягнути позивач, тому висновок суду першої інстанції про необґрунтованість та незаконність такого розрахунку заборгованості суперечать наведеним вимогам закону та умовам укладеного відповідачем Договору.
Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами, неповно встановив обставини, що мають значення для справи, а тому помилково застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, рішення суду на підставі положень пунктів 1, 3 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно змінити, а позовні вимоги – задовольнити в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду змінено, заявлені позовні вимоги задоволені повністю, наявні підстави для зміни розподілу судових витрат, який зробив суд першої, а також необхідно здійснити розподіл судових витрат, які поніс позивач в апеляційній інстанції. Такі витрати мають бути покладені на відповідача.
Так, позивач за подання позовної заяви сплатив 2422 грн., за подання апеляційної скарги – 3633 грн. 60 коп., а всього – 6055 грн. 60 коп.
Щодо витрат на оплату професійної правничої допомоги у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 8000 грн. Суд першої інстанції, вирішуючи питання розподілу судових витрат встановив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять у цій справі 7000 грн., в апеляційній скарзі заперечення щодо такого висновку суду не викладено.
Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 13055 грн. 60 коп. судових витрат (6055 грн. 60 коп. +7000 грн.).
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.
Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2025 року змінити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236), 32830 грн заборгованість за договором про споживчий кредит № 4463002 від 02 березня 2021 року, з яких: 7000 грн - заборгованість за кредитом, 24500 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1330 грн - заборгованість по комісії; а також 13055 грн. 60 коп. судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: І.В. Лівінський

Ж.М. Яворська

______________________________________________
Повна постанова складена 10 лютого 2026 року