Провадження № 3/679/14/2026
Справа № 679/1181/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

09 лютого 2026 року місто Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Грибанова Л.О., розглянувши адміністративний матеріал, наданий ВнП №2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Ладижин Вінницької області, громадянина України, з повною вищою освітою, працюючої у філії «ВП «ХАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом», не заміжньої, зареєстрованої у АДРЕСА_1 , проживаючої у АДРЕСА_2 ,
за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.3 КУпАП, –

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №419882 від 12 серпня 2025 року (а.с.2) вбачається, що 09 серпня 2025 року, приблизно о 10 годині 12 хвилин, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем спільного зі своїм колишнім чоловіком – потерпілим ОСОБА_2 місцем проживання – у квартирі АДРЕСА_3 , повторно, протягом року, ображала останнього, висловлюючись нецензурною лайкою та погрожуючи фізичною розправою, чим завдала шкоди психологічному здоров`ю потерпілого, скоївши домашнє насильство.
В обґрунтування доведеності провини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.3 КУпАП, ВнП №2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області надано:
– рапорт інспектора-чергового СРПП ВнП №2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Остапчука О.О. від 09 серпня 2025 року (а.с.4), зі змісту якого вбачається, що 09 серпня 2025 року, о 12:41 годин, до Відділу поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області звернувся заявник ОСОБА_2 , повідомивши, що колишня дружина останнього – ОСОБА_1 , на ґрунті неприязних відносин, ображала заявника та висловлювала на адресу останнього слова нецензурної лайки,
– протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09 серпня 2025 року (а.с.5), зі змісту якого вбачається, що 09 серпня 2025 року до ВнП №2 звернувся потерпілий ОСОБА_2 , повідомивши, що – 09 серпня 2025 року, приблизно о 10 годині 13 хвилин, колишня дружина останнього – ОСОБА_1 , на ґрунті неприязних відносин, почала погрожувати фізичною розправою із залученням третіх осіб, а також, ображала нецензурною лайкою, принижуючи честь та гідність заявника,
– письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 від 09 серпня 2025 року (а.с.6), зі змісту яких вбачається, що 09 серпня 2025 року, приблизно о 10 годині 13 хвилин, перебуваючи за місцем спільного зі своєю колишньою дружиною – ОСОБА_1 місцем мешкання – у квартирі АДРЕСА_3 , остання, на ґрунті неприязних відносин, почала словесно погрожувати фізичною розправою за участі інших осіб, а також, ображала його словами нецензурної лайки, принижуючи честь та гідність, що носить систематичний характер, відбуваючись майже щодня, на протязі 3 років, та, відповідно, погіршує емоційне та фізичне здоров`я,
– письмові пояснення свідка ОСОБА_3 від 12 серпня 2025 року (а.с.7), зі змісту яких вбачається, що 09 серпня 2025 року, приблизно о 10 годині 10 хвилин, перебуваючи у своїй кімнаті за місцем свого мешкання, по АДРЕСА_1 , чув, як його мати – ОСОБА_1 розпочала словесний конфлікт із батьком – ОСОБА_2 , під час якого ображала того словами нецензурної лайки та погрожувати фізичною розправою,
– таблицю «Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства», складена у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (розділ ІІ пункт І) від 12 серпня 2025 року (а.с.8-9), зі змісту якої вбачається, що 12 серпня 2025 року співробітником ВП Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, у зв`язку з виявленням вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, у родині кривдника ( ОСОБА_1 ) та постраждалої особи ( ОСОБА_2 ) проведено оцінювання ризиків, внаслідок якого визначено – низький рівень небезпеки, водночас, незважаючи на що, стосовно кривдника – ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис серії АА №386542 від 12 серпня 2025 року,
– терміновий заборонний припис серії АА №386542 від 12 серпня 2025 року (а.с.10), зі змісту якого вбачається, що 12 серпня 2025 року співробітником ВП Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, та проведенням оцінювання ризиків у родині кривдника та постраждалої особи, з визначенням – низького рівня небезпеки, стосовно кривдника – ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис з відповідним обмеженням в частині – заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 10 діб, з 18:30 години 12 серпня 2025 року до 18:30 годин 21 серпня 2025 року,
– постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 липня 2025 року (а.с.11-12), зі змісту якої вбачається, що 25 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 ч.1, ст.173-2 ч.2 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню, на підставі ст.36 ч.2 КУпАП, – у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.
У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 своєї провини у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.3 КУпАП, – не визнала, зазначивши, що її колишній чоловік, визначений за даним протоколом, як потерпілий, – ОСОБА_2 весь час сам провокує сварки та викликає правоохоронців, у зв`язку з чим, відповідно, вона і перебуває в якості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а колишній чоловік, відповідно, в статусі потерпілого, при цьому, вона, навпаки, весь час намагається уникнути спілкування з останнім.
Так, 09 серпня 2025 року, зранку, вона, перебуваючи за місцем проживання (на той час) – у квартирі АДРЕСА_3 , зібравшись у власних справах, спрямувала із квартири, зустрівшись у вхідних дверях з колишнім чоловіком, який саме заходив до житлового приміщення, при цьому, син, визначений у протоколі як свідок, – ОСОБА_3 відпочивав у своїй кімнаті. В черговий раз на намагання чоловіка влаштувати сварку, не реагуя жодним чином на провокації, залишила квартиру, водночас, розмовляючи по мобільному телефону, скріншоти чого надає в якості доказу, які підтверджують її спілкування в проміжок часу, зокрема, з 09:44 годин до 10:31 годин, тож, 09 серпня 2025 року, приблизно о 10:12 годині, як зазначено у протоколі, будь-яких дій, які б свідчили про вчинення з її боку домашнього насильства стосовно свого колишнього чоловіка – ОСОБА_2 вона не чинила, будь-яких конфліктів – не влаштовувала, образ та слів нецензурної лайки з погрозами фізичною розправою на адресу останнього – не висловлювала. Переслідування з боку колишнього чоловіка – ОСОБА_2 у вигляді постійних викликів правоохоронців з приводу начебто вчинення нею домашнього насильства пов`язує з її рішенням щодо розлучення, зазначаючи, що, як би з її боку мала місце протиправна поведінка, то її колишній чоловік – ОСОБА_2 не клопотав би до суду під час розгляду позову про розлучення – про надання максимального строку на примирення (терміном на 6 місяців), про що зазначено у рішенні Неітішинського міського суду від 27 травня 2025 року, яке вона також надає до суду в обґрунтування своїх пояснень, водночас, додатково зазначаючи, що звернення до правоохоронців з боку колишнього чоловіка – ОСОБА_2 з приводу начебто вчинення нею домашнього насильства 09 серпня 2025 року, приблизно о 10:12 годині, мало місце у зв`язку з її позовом про поділ майна подружжя, про що свідчить ухвала про відкриття провадження у справі від 12 серпня 2025 року, при цьому, свідчення сина – ОСОБА_3 на користь батька пояснює фінансовим маніпулюванням стосовно останнього з боку колишнього чоловіка, і відповідно, з урахуванням зазначеного, вважає, що справа стосовно неї за ознаками ст.173-2 ч.3 КУпАП – підлягає закриттю, так як будь-якого домашнього насильства, за визначених у протоколі обставин, – не відбувалось, навіть не мала місце і звичайна сварка між подружжям, яка, як визначає законодавець, навіть за наявності, не завжди свідчить про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.3 КУпАП.
Суд, дослідивши матеріали справи, скеровані ВнП №2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.3 КУпАП, і, оцінюючи надані докази, в їх сукупності, приходить до висновку, що, в даному випадку, – відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.3 КУпАП.
У відповідності до положень ст.1 КУпАП – завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення – є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
І провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст.7 ч.2 КУпАП).
Тож, ніхто не може бути підданий заходу впливу, в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, що повністю резюмується з положеннями ст.62 Конституції України, відповідно до якої – особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, і ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також, на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
У відповідності до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року – кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 1995 року (справа «Allenet de Ribemont v. France») наголосив, що принцип презумпції невинуватості – перш за все гарантія процесуального характеру по кримінальним справам, однак, сфера застосування зазначеного принципу значно ширша: він обов`язковий не тільки для кримінального судочинства, що вирішує питання обґрунтованості обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
За змістом ст.8 Конституції України – в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Кожен, чиї права та свободи, визнані у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року «Право на ефективний засіб правового захисту»).
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).
І завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення – є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).
Основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення, при цьому, для кожного виду адмінправопорушення, передбаченого КУпАП, в залежності від органу (посадової особи), якому підвідомче правопорушення, існує своя форма адмінпротоколу, зразки якого вміщуються в Інструкціях/Положеннях/Порядках оформлення матеріалів у справах про адміністративні правопорушення.
Тож, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи, і, якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це, також, зазначається в протоколі (ст.256 ч.1 КУпАП).
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 ч.1 КУпАП).
Водночас, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці порушення, за своїм характером, не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
При цьому, склад адміністративного правопорушення (проступку) включає в себе ознаки, які об`єднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: об`єкт адміністративного проступку, об`єктивну сторону проступку, суб`єкт адміністративного проступку, суб`єктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, наявність яких обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння, і у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж – не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, – діяння адміністративним правопорушенням (проступком) не являється.
Тож, адміністративне правопорушення – це вчинок, який має форму дії або бездіяльності, проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, і саме наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності.
Відповідно до ст.251 КУпАП – доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та які встановлюються – протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото/кінозйомки, відеозапису чи засобів фото/кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також, іншими документами.
Відповідальність за вчинення домашнього насильства, що полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, – визначена ст.173-2 КУпАП.
Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, – є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, – виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Суб`єкт адміністративного проступку, передбаченого ст.173-2 КУпАП, – загальний.
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, – визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства – визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07 грудня 2017 року, відповідно до положень якого – домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також, погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі, щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також, незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
За приписами Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07 грудня 2017 року: кривдник – особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, постраждала особа – особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.
Тож, диспозиція ст.173-2 КУпАП розкриває зміст «домашнього насильства» – як умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, диспозиція ст.173-2 КУпАП передбачає декілька альтернативних форм вчинення домашнього насильства і саме важливим – є визначення форми домашнього насильства та опис об`єктивної сторони правопорушення, тобто, зазначення, в яких саме діях виражалось домашнє насильство, і відсутність розкриття об`єктивної сторони правопорушення, повного та всебічного розгляду справи – є порушенням права на справедливий суд та принципів правосуддя в цілому.
До того ж, відповідно до практики ЄСПЛ, – вина особи повинна бути обґрунтована доказами, і така доведеність провини може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто, таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки, наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року (справа «Ireland v. the United Kingdom»), критерій доведення якого – «поза розумним сумнівом» застосовує ЄСПЛ що при оцінці доказів (рішення від 21 липня 2011 року (справа «Коробов проти України»).
Однак, наданий до суду матеріал щодо вчинення з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.3 КУпАП, в тому числі, і доданий до останнього безпосередньо протокол серії ВАД №419882 від 12 серпня 2025 року (а.с.2), – у фабулі якого мова йдеться про те, що – 09 серпня 2025 року, приблизно о 10 годині 12 хвилин, остання, перебуваючи за місцем спільного зі своїм колишнім чоловіком – потерпілим ОСОБА_2 місцем проживання – у квартирі АДРЕСА_3 , повторно, протягом року, ображала останнього, висловлюючись нецензурною лайкою та погрожуючи фізичною розправою, чим завдала шкоди психологічному здоров`ю потерпілого, скоївши домашнє насильство, – не містить будь-яких ґрунтовних доказів, на підставі яких, у відповідності до положень ст.251 КУпАП, у визначеному законом порядку, можливо було б встановити в діях ОСОБА_1 наявність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.3 КУпАП, що, у даному випадку, – виявляється в умисному вчиненні будь-яких дій психологічного характеру, внаслідок чого завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 , про що зазначено у проколі, та які, відповідно, беззаперечно свідчили б про вчинення з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки:
– рапорт інспектора-чергового СРПП ВнП №2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Остапчука О.О. від 09 серпня 2025 року (а.с.4) лише підтверджує звернення заявника ОСОБА_2 з приводу вчинення домашнього насильства з боку колишньої дружини останнього – ОСОБА_1 ,
– протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09 серпня 2025 року (а.с.5) та письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 від 09 серпня 2025 року (а.с.6) свідчать про звернення останнього до правоохоронців з повідомленням – щодо вчинення домашнього насильства з боку колишньої дружини останнього – ОСОБА_1 , яка 09 серпня 2025 року, приблизно о 10 годині 13 хвилин, на ґрунті неприязних відносин, почала словесно погрожувати фізичною розправою із залученням третіх осіб, а також, ображала нецензурною лайкою, принижуючи честь та гідність заявника та погіршуючи емоційне та фізичне здоров`я,
– письмові пояснення свідка ОСОБА_3 від 12 серпня 2025 року (а.с.7) вказують лише на наявність словесного конфлікту матері – ОСОБА_1 із батьком – ОСОБА_2 з вживанням нецензурної лексики та образ,
– таблиця «Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства», складена у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (розділ ІІ пункт І) від 12 серпня 2025 року (а.с.8-9), лише вказує на проведення оцінювання ризиків у родині кривдника та постраждалої особи з визначенням рівня небезпеки – як низький,
– терміновий заборонний припис серії АА №386542 від 12 серпня 2025 року (а.с.10) зазначає лише визначену ОСОБА_1 заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою – ОСОБА_2 , строком на 10 діб, з 18:30 години 12 серпня 2025 року до 18:30 годин 21 серпня 2025 року,
і жодним чином не підтверджують вчинення домашнього насильства саме з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 саме 12 серпня 2025 року за визначених у протоколі обставин, що має бути встановлено, у відповідності до положень ст.251 ч.2 КУпАП, приписами якої визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП, оскільки, навіть наявність факту визнання особою (правопорушником) події правопорушення – не звільняє особу, уповноважену на складання протоколу, яка виявила факт правопорушення, від доведення правомірності притягнення до адміністративної відповідальності,
і деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (рішення від 25 липня 2000 року (справа «Маттоціа проти Італії»), при цьому, суд не має права самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Тож, сам по собі факт певної конфліктної ситуації у родині, навіть за умови існування та тривалості останньої, – ще не свідчить про наявність у діях причетної до конфлікту особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, а перелік визначених у протоколі дій – не підтверджує вчинення їх саме особою, щодо якої складено протокол, в даному випадку ОСОБА_1 , – що має бути доведено сукупністю належних та допустимих доказів поза розумним сумнівом, у відповідності до вимог діючого законодавства, і доказів протилежного до суду не надано.
Крім того, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці порушення, за своїм характером, не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
І, у зв`язку з тим, що у судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б достеменно б свідчили про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 за визначених у протоколі обставин, скоїла домашнє насильство, і, відповідно, – враховуючи, що ВнП №2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області – не надано достатньо доказів, які б свідчили про умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 , і в чому саме означена шкода проявилась, як цього вимагає об`єктивна сторона інкримінованого адміністративного проступку, і, відповідно, як наслідок, які б встановлювали в діях причетної особи наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, в тому числі, і винність у його вчиненні, так як, вчинення домашнього насильства, внаслідок якого не була заподіяна шкода, не утворює означеного складу, суд, – надаючи оцінку вказаним обставинам в їх сукупності, у відповідності до завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, визначених ст.245 КУпАП, якими, зокрема, – є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також, беручи до уваги, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, – вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , – підлягає закриттю:
так як, згідно положень ст.247 КУпАП, – провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате – підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення,
оскільки, виходячи з загальноприйнятого принципу, закріпленому, в тому числі, і у ст.62 Конституції України, – усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, звинувачення та докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, Європейський суд з прав людини в контексті усталеної практики ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зазначає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29).
Таким чином, суд, підсумовуючи вищенаведене, і, відповідно, оцінюючи наявні докази, – за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, вважає, що в діях ОСОБА_1 – відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.3 КУпАП, що підтверджується здобутими та дослідженими у судовому засіданні об`єктивними даними, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що підлягають доказуванню і відповідають адміністративному правопорушенню, визначеному Особливою частиною КУпАП.
Питання щодо сплати судового збору, у зв`язку з закриттям справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.3 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , – вирішенню не підлягає, оскільки, у відповідності до вимог ст.40-1 КУпАП, – судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення.
Речові докази у справі – відсутні.
На підставі вищевказаного, керуючись ст.173-2, ст.247 ч.1 п.1), ст.251, ст.252, ст.284, ст.289, ст.294 КУпАП, суд –

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , – закрити, на підставі ст.247 ч.1 п.1) КУпАП, за відсутності події і складу вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.3 КУпАП.
Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: