Номер провадження: 22-ц/813/1510/26 
Справа № 511/1770/25
Головуючий у першій інстанції Гринчак С. І.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фомич Олександр Миколайович, на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 вересня 2025 року, повний текст якого складено 22 вересня 2025 року та ухваленого під головуванням судді Гринчак С.І., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

встановив:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею 23-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання, так як відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є батьком повнолітньої позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та навчається на 1 курсі в Одеському національному морському університеті, Навчально-науковий інститут морського бізнесу, на денній формі навчання за бюджетом, термін закінчення навчання - 30.06.2028 року. 
У зв`язку з навчанням, позивачка позбавлена можливості працювати. 
Відповідач в добровільному порядку не надає їй коштів для забезпечення усім необхідним на період навчання. Мати не може самостійно її утримувати, тому вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. 
У зв`язку з цим, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги. 

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.09.2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволенні частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 30.05.2025 року та до закінчення позивачем навчання в Одеському національному морському університеті, Навчально-науковий інститут морського бізнесу, але не пізніше чим до досягнення нею 23-х річного віку.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.(а.с.41-44). 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Фомич О.М. ставить питання про зміну оскаржуваного рішення суду та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, до досягнення дитиною 23-х річного віку, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.46-49).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 09.01.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
У зв`язку з перебуванням судді Сегеди С.М. у відпустці, датою ухвалення цього судового рішення є 09.01.2026 року. 

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.10.2025 року (а.с.56), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.57-59).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частин з усіх видів заробітку відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач може надавати таку допомогу (а.с.41-44).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Статтею 198 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_1 (а.с.2).
ОСОБА_2 не працює, навчається на денній формі навчання, за рахунок державного бюджету, в Одеському національному університеті, Навчально-науковий інститут морського бізнесу. Строк закінчення навчання - 30.06.2008 року (а.с.3). 
Відповідач - апелянт у справі, є фізично здоровою людиною, працездатного віку та є працездатним.
Будь-яких відомостей про доходи учасників справи, матеріали справи не містять.
Крім того, на утриманні ОСОБА_1 також перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якого стягуються аліменти у розмірі 1/4 (а.с.20-зворот). 

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням таких обставин: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст.ст. 182, 200 СК України).

Частиною 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При розгляді цієї справи апеляційний суд враховує положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

За таких обставин, виходячи із обов`язку батьків утримувати свою дитину, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/6 щомісячно з усіх видів доходів (заробітку) з тих підстав, що відповідач є фізично здоровою людиною, працездатного віку та працездатний, а тому може надавати своїй повнолітній дитині, яка продовжує навчання, матеріальну допомогу у розмірі 1/6 частин з усіх видів заробітку (доходів) відповідача.
Інше не відповідало б принципам справедливості та розумності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.
Крім того, дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фомич Олександр Миколайович, залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева