П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/10279/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю. 
06 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Граб Л.С.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України з наступними позовними вимогами:
- визнати незаконними дії відповідача, які полягають у відмові прийняти, оформити та направити заяву та документи позивача до державного органу, який має повноваження для виплати чи виплатити, якщо цю функцію покладено на відповідача одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, що настала в наслідок контузії, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні ( або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (п.4 п.5 ст. 5 КАС України);
- судовим рішенням встановити, що саме відповідач має у відповідність до п. 5 ст. 5 КАС України, компетенцію (повноваження), прийняти, оформити та направити заяву та документи позивача до державного органу, який має повноваження для виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, що настала в наслідок контузії, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975;
- судовим рішення зобов`язати відповідача, прийняти, оформити та направити заяву та документи позивача до державного органу, який має повноваження для виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, що настала в наслідок контузії, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні ( або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975;
- у разі, коли виплату одноразової допомоги має здійснити саме відповідач, то судовим рішенням зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити Позивачу одноразову допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні ( або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Відповідач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах Радянського Союзу у складі Військової частини ПП НОМЕР_1 (Демократичної Республіки Афганістану) у період з 17.07.1985 по 24.06.1987, що підтверджується відповідним записом у військовому квитку серії НОМЕР_2 та копією довідки №1/72 від 31.01.2011 виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачу встановлено статус учасника бойових дій, про що свідчить копія відповідного посвідчення НОМЕР_3 від 02.10.2019 наявного в матеріалах справи.
У 1986 році ОСОБА_1 отримав множинні осколкові поранення верхніх і нижніх кінцівок (контузію) наслідком яких стали множинні рубці розмірами від 0,2 х 0,8 см до 0,3 х 6,5 см, що підтверджується: висновком спеціаліста у галузі СМЕ КМБ СМЕ від 28.07.2011 № 646/ж, які у наступному призвели до розвитку: "ВСД по змішаному типу. Артеріальної гіпертензії. Розповсюдженого остеохондрозу хребта", та захворювання: "Хронічний гастродуоденіт, що підтверджуються військово-обліковими та медичними документами" - поранення контузія, захворювання, так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, про що свідчить зміст копії витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1338 від 29.07.2011.
Як пояснив позивач, йому у 2013 році встановлено 3 групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. У 2015 році позивач подав до військового комісаріату підтверджуючи документи, що свідчать про причини та обставини травми, про те, що зазначені поранення не пов`язані із вчиненням позивачем дій у стані алкогольного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Позивач вважаючи, що має право на отримання грошової одноразової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, відповідно до вимог п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" у 2015 році звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із відповідною заявою. Документи ОСОБА_1 скеровані до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (вих № СЗ 8557 від 28.12.2015).
За результатами розгляду заяви позивача листом №248/3/6455 від 09.01.2016 Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 про відсутність підстав для призначення та нарахування вказаої допомоги, у зв`язку із звільненням позивача з Міністерства внутрішніх справ.
Після повторного медичного огляду позивачу з 09.07.2019 встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ від 548779 від 09.07.2019.
У подальшому позивач подав до Міністерства внутрішніх справ заяву від 10.03.2023, в якій просив призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи, на яку позивач листом № К-5213/15-6613-2023 від 12.04.2023 повідомив про відсутність у Міністерства внутрішніх справ повноважень для розгляду питання щодо призначення та виплати такої допомоги. Проінформовано про звільнення позивача з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки установи системи виконання покарань ЯЮ309/73 у запас Збройних Сил за пунктом 63 "д" (через службову невідповідність) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 та про реформування системи виконання покарань.
16.05.2023 позивач звернувся до Державного Департаменту України з питань виконання покарань із аналогічною вимогою про призначення, нарахування та виплату одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи (заява № К-2230 від 16.05.2023). У відповідь на подану заяву Державний Департамент України з питань виконання покарань листом №9/1-2828-23/К-2230 від 24.05.2025 повідомив позивача про відсутність підстав для розгляду питання про призначення, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, так як його звільнено зі служби з установи виконання покарань, яка була підпорядкована Міністерству внутрішніх справ України та він не був особою рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та звільнений зі служби до утворення Державного департаменту України з питань виконання кримінальних покарань.
Позивач вважає, що Міністерство оборони України без належних на те підстав повідомило його про необхідне звернення до інших неуповноважених органів з метою призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, що у свою чергу призвело до порушення його прав на належний соціальний захист.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач оскаржив їх до суду.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 2011-XII останній поширюється зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.
Частиною першою статті 16 цього ж Закону визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Таким чином, одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
Відповідно до пункту 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Пунктом 12 Порядку № 975 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах Радянського Союзу, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 , який міститься в матеріалах справи.
Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України № 1338 від 29.07.2011 встановлено, що поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Таким чином, позивач отримав контузію у 1986 році під час проходження військової служби у період з 17.07.1985 по 24.06.1987 у складі військової частини пп НОМЕР_1 /ДР.
Також встановлено, що подана позивачем заява у 2015 році Міністерством оборони України щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому 3 групи інвалідності по суті не розглядалась, висновок не складався, рішення з питання призначення/відмову позивачу одноразової грошової допомоги уповноваженим на те органом не приймалося, позивачу лише рекомендовано звернутися до органів МВС, враховуючи надані позивачем документи.
Як вірно зауважив суд першої інстанції, у розумінні КАС України бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.
Проте, згідно вищенаведених приписів чинного законодавства, які регулюють порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, відповідач був зобов`язаний скласти відповідний висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги за заявою позивача та доданими до неї документами у встановленому порядку та направити його розпорядникові бюджетних коштів, який у свою чергу приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Водночас, спірні правовідносини у даній справі підлягають розгляду саме щодо питання про призначення, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням позивачу 2 групи інвалідності внаслідок пораненням, контузії, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. При цьому відомості про звернення позивача до Міністерства оборони України (відповідача у справі) саме із заявою про розгляд питання про призначення, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності матеріали справи не містять. Тобто спір між сторонами відсутній, що унеможливлює здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб та є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача до Міністерства оборони України.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При встановленні порушення права позивача у спірних правовідносинах суд мав вирішити питання про відновлення такого права шляхом зобов`язання відповідача скласти висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини, відповідно до вимог Порядку №975 та направити його на розгляд розпорядникові бюджетних коштів.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність протиправної бездіяльності допущеної відповідачем щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням позивачу 2 групи інвалідності внаслідок пораненням, контузії, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, оскільки докази звернення позивача до відповідача із такою вимогою матеріали справи не містять, що не може свідчити про допущену Міністерством оборони України протиправної бездіяльності щодо розгляду такого питання.
Твердження скаржника про "фальсифікацію судом матеріалів справи", "вихід за межі позовних вимог" або "позбавлення доступу до правосуддя" колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спрямовані на підміну предмета спору та тиск на суд, адже, як вірно зазначив суд першої інстанції, оцінці підлягали саме дії відповідача в межах повноважень, визначених законом.
В свою чергу відповідач у відзиві на апеляційну скаргу наголосив, що Міністерство оборони України не ухилялося від здійснення дій, які покладені на нього законом, оскільки без факту звернення з відповідними документами у встановленому порядку з боку ОСОБА_1 , юридичні підстави для зобов`язання Міністерства оборони України до вчинення дій відсутні.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч.5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Граб Л.С.    Матохнюк Д.Б.