ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/10720/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Жукова Є.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 грудня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Бєлової Л.В., Кучми А.Ю. 
за участю секретаря                               Коренко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н ОВ И Л А
ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Апарату Верховної Ради України, в якому просила суд:
- визнати незаконним та скасувати розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України № 224-К від 05 лютого 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста»;
- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста загального відділу Управління справами Апарату Верхової Ради України з 06 лютого 2024 року;
- стягнути з Управління справами Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 лютого 2024 року по дату ухвалення рішення суду про поновлення на посаді.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Апарату Верховної Ради України від 05 січня 2023 року № 26-к відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 33, 34, 35 Закону України «Про державну службу», пункту 2 статті 23 Кодексу законів про працю України призначено ОСОБА_1 з 06 січня 2023 року на посаду головного спеціаліста сектору реєстрації та відправлення кореспонденції загального відділу Управління Апарату Верховної Ради України до дня визначення переможця конкурсу на цю посаду відповідно до законодавства, але на строк не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану із встановленням випробування строком шість місяців.
Відповідно до частини п`ятої, сьомої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України № 165-к від 25 січня 2023 року ОСОБА_1 призначено з 25 січня 2023 року на посаду головного спеціаліста загального відділу Управління справами Апарату Верхової Ради України Апарату Верховної Ради України до дня визначення переможця конкурсу на цю посаду відповідно до законодавства, але на строк не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану із встановленням випробування строком шість місяців, звільнивши її з посади головного спеціаліста сектору реєстрації та відправлення кореспонденції загального відділу Управління справами Апарату Верховної Ради України.
01 лютого 2024 року Відділом з питань запобігання корупції Апарату Верховної Ради України здійснено перевірку та встановлено факт неподання щорічних декларацій за 2022 рік суб`єктами декларування, які призначені відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (без проведення конкурсного відбору), та повідомлено керівника Апарату Верховної Ради України про факти порушення законодавства у сфері запобігання і протидії корупції, а саме: неподання декларації, передбаченої статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до пункту 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції».
На ім`я керівника Апарату Верховної Ради України складено відповідну записку щодо неподання працівниками Апарату Верховної Ради України декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, зокрема, стосовно ОСОБА_1 .
Розпорядженням Апарату Верховної Ради України від 05 лютого 2024 року № 224-к звільнено ОСОБА_1 , головного спеціаліста загального відділу Управління справами Апарату Верховної Ради України, з посади 05 лютого 2024 року згідно з частиною дев`ятою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Вважаючи розпорядження Апарату Верховної Ради України №244-К від 05 лютого 2024 року незаконним та необґрунтованим, таким що прийнятий із грубим порушенням антикорупційного та трудового законодавства України, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб гід порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
- з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
- безсторонньо (неупереджено);
- добросовісно;
- розсудливо;
- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
- своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Порядок вступу на державну службу, її проходженням та припиненням, визначення правового статусу державного службовця передбачено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІІІ (далі - Закон, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) оскільки відповідно до преамбули та статті 3 Закону цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях та регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Згідно з ч. 2 ст. 1 вищевказаного Закону, державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» визначено, що суб`єктом призначення є державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.
Також, на державних службовців поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та відповідно до статті 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.
Відповідно до пункту «в» частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VІІ суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є, зокрема, особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.
Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством (стаття 45 Закону України «Про запобігання корупції»).
Стаття 51-1 передбачає, що Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 
1) щодо своєчасності подання;
2) щодо правильності та повноти заповнення; 
3) логічний та арифметичний контроль.
Відповідно до ст. 51-2 державні органи зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.
Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.
З метою встановлення механізму реалізації положень закону, був прийнятий Порядок перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, затвердженого Національним агентством з питань запобігання корупції 20 серпня 2021 року № 539/21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 жовтня 2021 року № 1303/36925 (далі - Порядок).
Перевірка факту подання декларацій та повідомлення Національного агентства про випадки неподання чи несвоєчасного подання декларацій покладаються на уповноважений підрозділ (уповноважену особу) з питань запобігання та виявлення корупції відповідного органу, а у разі, якщо Законом не передбачено утворення (визначення) такого підрозділу (особи) - інший структурний підрозділ відповідного органу, визначений керівником (далі - відповідальний підрозділ (особа)).
Відповідальний підрозділ (особа) відповідного органу перевіряє факт подання декларацій шляхом пошуку та перегляду інформації в публічній частині Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства.
У випадку встановлення факту неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб`єктами декларування згідно з вимогами Закону відповідальний підрозділ (особа) відповідного органу повідомляє про це Національне агентство упродовж 3 робочих днів з дня виявлення такого факту.
Колегія суддів, зазначає, що ОСОБА_1 погоджується щодо особливостей публічно-правових відносин, які виникли між нею та апаратом Верховної ради України в період запровадження воєнного стану, а також про правові підстави та порядок призначення ОСОБА_1 на посаду державної служби у 2023 році (без конкурсного відбору) , що між іншим було врегульовано положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а не Законом України «Про державну службу та Законом України «Про запобігання корупції».
Колегія суддів не бере до уваги правові позиції Верховного Суду, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, адже рішення у справах були прийняті базуючись на правовому регулюванні, яке існувало до внесення змін в антикорупційне законодавство щодо фінансового контролю за діяльністю державних службовці (відновлення декларування).
Вирішуючи справу, колегія суддів, зазначає, що вказаний вище механізм контролю за особами, пов?язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, на який посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, був закріплений до введення воєнного стану в Україні, та передбачав:
-згідно статті 21 Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснювався шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом; 
-згідно частини третьої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особа, яка претендує на зайняття посади державної служби, до призначення або обрання на відповідну посаду подає в установленому цим Законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. 
Матеріали особової справи підтверджують, що ОСОБА_1 була призначена на посаду державної служби згідно абзацу першого частини п?ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (у редакції, чинній на момент призначення позивача), вказане передбачає, що у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб?єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб?єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору. обов?язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. 
Відповідно до пункту 10 Особової картки державного службовця, форма якої затверджена наказом Національного агентства України з питань державної служби від 19 травня 2020 року Nє 77-20, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 травня 2020 року за Nє 461/34744, держаний службовець особистим підписом підтверджує обізнаність про вимоги й обмеженнями щодо проходження державної служби відповідно до законів України «Про державну службу», «Про запобігання корупції» та зобов?язання їх дотримуватись.
Водночас, з метою поновлення фінансового контролю, у тому числі за державними службовцями, на підставі пункту з частини першої статті 85 Конституції України Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» від 20 вересня 2023 року Nє 3384-1X. 
Верховна Рада України внесла зміни у розділ XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції відповідно до яких, пункт 2-7 викладений у такій редакції: «Установити, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб?єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше. 
Особи, призначені відповідно до абзацу першого частини п?ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (без конкурсного відбору), підлягають звільненню із займаної посади протягом трьох робочих днів з дня виникнення будь-якої з таких обставин, зокрема неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до пункту 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», тобто не пізніше 31 січня 2024 року (якщо таку декларацію не подано раніше). 
Таким чином, законодавцем встановлено граничний строк подачі декларації та правові наслідки, у разі неподання її у визначений строк або подання декларації після його завершення, вказані положення також запроваджені для осіб які призначались на посади державної служби без конкурсу, у зв?язку з ведення воєнного стану та які не подавали декларації перед вступом на посаду та не проходили відповідних перевірок. 
Здійснений аналіз нормативно-правової регламентації порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування надає можливість підтвердити законність дотримання процедури звільнення на підставі наступних фактів та засвідчених матеріалів з особової справи.
Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року Nє 769, в редакції Розпорядження Голови Верховної Ради України Nє 734 від 20 листопада 2014 р., затверджено Положення про Апарат Верховної Ради України. 
Структура Апарату відповідно до пункту 35 частини першої статті 85 Конституції України, а також його гранична чисельність затверджуються Верховною Радою України. До структури Апарату Верховної Ради України, зокрема відноситься - Відділ з питань запобігання корупції. 
Відповідно до пункту 6 Положення про Відділ з питань запобігання корупції Апарату Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 03 листопада 2021 року Nє 1011-к (далі - Положення), Відділ з питань запобігання корупції Апарату Верховної Ради України (далі - Відділ) у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України «Про запобігання корупції», «Про державну службу», іншими законами України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та іншими нормативно-правовими актами, Типовим положенням про уповноважений підрозділ (уповноважену особу) з питань запобігання корупції, затвердженим наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 27 травня 2021 року Nє 277/21 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 червня 2021 року Nє 914/36536, Положенням про Апарат Верховної Ради України.
До основних завдань Відділу відноситься: 
- перевірка факту подання суб?єктами декларування, які працюють в Апараті, декларацій та повідомлення Національного агентства про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному відповідно до Закону порядку (підпункт 5 пункту 9 Положення);
- інформування Керівника Апарату, Національного агентства або інших спеціально уповноважених суб?єктів у сфері протидії корупції про факти порушення законодавства у сфері запобігання і протидії корупції (підпункт 10 пункту 9 Положення). 
Відділ відповідно до покладених на нього завдань: 
- проводить відповідно до Закону перевірку факту подання суб?єктами декларування, які працюють (працювали) в Апараті, декларацій та повідомляє Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному Законом порядку (підпункт 8 пункту 10 Положення);
- інформує Керівника Апарату, Національне агентство або інших спеціально уповноважених суб?єктів у сфері протидії корупції про факти, що можуть свідчити про вчинення корупційних або пов?язаних з корупцією правопорушень та інших порушень вимог Закону працівниками Апарату (підпункт 13 пункту 10 Положення). 
Згідно пункту 1 частини четвертої Порядку перевірки факту подання суб?єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій Nє 539/21 Відділ перевіряє факт подання щорічної декларацій суб?єктами декларування протягом 10 робочих днів з граничної дати подання таких декларацій.
Тобто, Порядок встановлює максимальний строк протягом якого Відділ зобов?язаний здійснити перевірку факту подання суб?єктами декларування щорічних декларацій, а перебіг строку починається з наступного дня з граничної дати подання декларацій. 
У той же час, частина шоста Порядку зобов?язує Відділ повідомити Національне агентство упродовж 3 робочих днів з дня виявлення факту неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб?єктами декларування, що в свою чергу вказує на те, що факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб?єктами декларування може бути виявлено Відділом починаючи з першого дня перебігу строку, встановленого Порядком.
Враховуючи, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» суб?єкти декларування були зобов?язані подати щорічні декларації за 2021 та 2022 звітні періоди не пізніше 31 січня 2024 року - гранична дата подання декларації.
Відповідно Відділ проводив перевірку факту подання суб?єктами декларування, які працюють (працювали) в Апараті, декларацій з 1 лютого 2024 року, шляхом пошуку та перегляду інформації в публічній частині Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства. 
01 лютого 2024 року Відділом здійснено перевірку та встановлено факт неподання щорічних декларацій за 2022 рік суб?єктами декларування, які призначені відповідно до абзацу першого частини п?ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (без проведення конкурсного відбору), та повідомлено Керівника Апарату Верховної Ради України про факти порушення законодавства у сфері запобігання і протидії корупції, а саме: неподання декларації, передбаченої статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до пункту 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції».
Відповідно до пункту 6 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції 23 липня 2021 року Nє 448/21 кожному поданому документу Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування автоматично надає унікальний ідентифікатор документа. 
Унікальний ідентифікатор щорічної декларації за 2022 рік Середи Галини Володимирівни -  https://public.nazk.gov.ua/documents/6de11067-4afc-4a89-b4d9- fcd9adl0eleb. 
Згідно з данними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подала щорічну декларацію за 2022 рік 01 лютого 2024 року о 19 год. 48 хв., що підтверджує неподання декларації у термін визначений у пункті 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» та є порушенням статті 8 Закону України «Про державну службу» і статті 19 Конституції України - дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З матеріадів справи вбачається, що згідно частин п?ятої, сьомої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 33, 34, 35 Закону України «Про державну службу», пункту 2 статті 23 Кодексу законів про працю України, Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України Nє 26-к від 5 січня 2023 року ОСОБА_1 призначено з 6 січня 2023 року на посаду головного спеціаліста сектору реєстрації та відправлення кореспонденції загального відділу Управління справами Апарату Верховної Ради України до дня визначення переможця конкурсу на цю посаду відповідно до законодавства, але на строк не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану із встановленням випробування строком шість місяців.
Відповідно до частини п?ятої, сьомої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України Nє 165-к від 25 січня 2023 року ОСОБА_1 призначено з 25 січня 2023 року головного спеціаліста загального відділу Управління справами Апарату Верхової Ради України Апарату Верховної Ради України до дня визначення переможця конкурсу на цю посаду відповідно до законодавства, але на строк не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану із встановленням випробування строком шість місяців, звільнивши її з посади головного спеціаліста сектору реєстрації та відправлення кореспонденції загального відділу Управління справами Апарату Верховної Ради України (копія розпорядження знаходиться в матеріалах справи). 
Отже, з матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_1 була призначена на посаду державної служби згідно абзацу першого частини п?ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (в редакції, чинній на момент призначення позивача). 
Відповідно до пункту 10 її Особової картки державного службовця, держаний службовець особистим підписом підтверджує обізнаність про вимоги й обмеженнями щодо проходження державної служби відповідно до законів України «Про державну службу», «Про запобігання корупції» та зобов?язання їх дотримуватись. 
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що Відділом здійснювалось інформування працівників Апарату про зміни антикорупційного законодавства, у тому числі щодо граничного терміну подання декларацій.
Управління комп?ютеризованих систем Апарату Верховної Ради України, у межах компетенції, надало інформацію, що за наявними даними системи логування, на електронну скриньку sereda@rada.gov.ua, закріплену за ОСОБА_1 , було надіслано інформаційний лист із темою: «Інформування про закінчення термінів подання декларацій» і доставлено адресату 12 січня 2024 року о 15:39:18 з наступним змістом: «До відома працівників Апарату Верховної Ради України! Звертаємо увагу, що до 31 січня 2024 року суб?єкти декларування мають встигнути подати декларації за 2021, 2022 звітні періоди. Детальніше про це за посиланням  https://wiki.nazk.gov.ua/6107. 
З жовтня 2023 року відновлено також спеціальні перевірки. Особи, призначені на посади у період дії воєнного стану, для проведення спеціальної перевірки мають подати усі необхідні документи не пізніше 31 січня 2024 року (у разі неподання документів у цей строк особа підлягає звільненню з посади). Докладно про відновлення та строки проведення спецперевірок за посиланням  https://cutt.ly/TwGFQdCJ. 
Радимо також скористатися функцією «Дані для декларації» (https://cutt.ly/1wGFE6mc), яка може суттєво полегшити збір інформації про об?єкти нерухомості, транспортні засоби доходи тощо. Щорічну декларацію за 2023 рік необхідно подати до 31 березня 2024 року включно».
Враховуючи зазначене вище колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 : була призначена на посаду без конкурсного відбору, обов?язковість якого передбачена законом, при призначені на посаду державної служби не подавала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, знала та повинна була знати про необхідність подання декларації до 31 січня 2024 року, оскільки була призначена відповідно до частини п?ятої, сьомої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також неодноразово отримувала інформаційні повідомлення-нагадування щодо необхідності подання декларації у встановлений Законом строк, не виконала покладений на неї обов?язок - подати декларацію до 31 січня 2024 року, не врахувала статус державного службовця, який передбачає діяльність у порядку та у спосіб, встановлений Конституції України та Законами України.
Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність дій Апарату Верховної Ради України та у своєму рішенні спростував доводи про порушення прав та свобод ОСОБА_1 у публічно-правових відносинах.
Водночас, колегія суддів бере до уваги, оскільки імперативна норма Закону встановлює обов?язок для державного службовця, який був призначений на посаду державної служби без конкурсного відбору, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», що у випадку неподання декларації у строк встановлений законом (до 31 січня 2024 року), державний службовець звільняється з посади протягом трьох робочих днів. Оскільки декларація не була подана у строк (до 31 січня 2024 року) виникли правові підстави, передбачені законом для звільнення її з посади державної служби, адже дотримання положень пунктів 1,9 частини першої статті 8 Закону України «Про державну службу» є обов?язком державного службовця. 
Врегульовуючи правовідносини в умовах воєнного стану, законодавець встановив особливості, зокрема, прийняття та звільнення з посад державних службовців.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Закон є нормативним актом, який комплексно регулює систему запобігання та протидії корупції в публічному секторі, визначаючи правові, організаційні та інституційні засади функціонування такої системи. Він встановлює вичерпний перелік превентивних антикорупційних механізмів, включаючи фінансовий контроль, а також заходи щодо реагування на виявлені порушення. У межах цього Закону детально врегульовано повноваження Національного агентства, яке здійснює нормативне, методичне, контрольне та правозастосовне забезпечення відповідних механізмів, в тому числі контроль за дотриманням встановлених строків подання декларацій та вжиття заходів для притягнення осіб до юридичної відповідальності у випадках порушення. При цьому норми Закону не регулюють питання організації проходження публічної служби або кадрових повноважень роботодавців, а спрямовані виключно на забезпечення прозорості, доброчесності та підзвітності публічних службовців через спеціальні антикорупційні процедури, які мають самостійний предмет правового регулювання та власні правові наслідки. 
Таким чином, повноваження Національного агентства щодо контролю за своєчасністю подання декларацій суб`єктами декларування мають виключно антикорупційний характер та спрямовані на забезпечення дотримання особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вимог антикорупційного законодавства, а також виконання ними встановлених саме Законом обов`язків у сфері фінансового контролю. 
Натомість юридичні наслідки неподання чи несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування у межах трудових відносин, а також їх вплив на проходження такими особами державної служби, не входять до предмету контролю Національного агентства в межах визначених ст. 51-2 Закону повноважень органу, оскільки прийняття кадрових рішень належить до виключної компетенції роботодавця та регулюється нормами трудового законодавства, законодавства про державну службу, а також в даному конкретному випадку приписами Закону України «Про правовий режим воєнного стану». 
Зокрема, ч. 9 ст. 10 Закон України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що особи, призначені відповідно до абз. 1 ч. 5 цієї статті, підлягають звільненню із займаної посади протягом трьох робочих днів з дня виникнення такої обставини, як неподання декларації, передбаченої ст. 45 Закону, відповідно до п. 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону (якщо таку декларацію не подано раніше). 
В свою чергу, п. 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію відповідно до ст. 45 Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом № 3384- IX, подають такі декларації не пізніше 31.01.2024. 
Таким чином, в даному випадку 31.01.2024 є єдиною календарною межею, порушення якої формує юридичний факт для настання наслідків, передбачених ч. 9 ст. 10 Закон України «Про правовий режим воєнного стану». 
Отже, одне й те саме порушення, а саме неподання декларації у визначений строк, одночасно створює підстави для притягнення суб`єкта декларування до відповідальності за порушення вимог Закону, а також є предметом оцінки роботодавця під час вжиття заходів, передбачених ч. 9 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», проте ці види відповідальності виникають в межах різних правових площин і реалізуються окремими механізмами, згідно з компетенцією відповідних органів. 
При цьому, факт притягнення або непритягнення суб`єкта декларування до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неподання чи несвоєчасне подання декларації не перебуває у відношенні взаємної юридичної обумовленості із застосуванням наслідків, передбачених ч. 9 ст. 10 Закону, оскільки такі управлінські заходи мають самостійний правовий режим та реалізуються незалежно від існування чи відсутності відповідних проваджень. 
Враховуючи вищевикладене у сукупності, встановлення та фіксування факту неподання чи несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування належить до компетенції органу, у якому така особа працює, оскільки саме на цей орган чинне законодавство покладає здійснення первинного контролю за дотриманням працівниками вимог законодавства щодо строків декларування. Натомість передбачений ст. 51- 2 Закону обов`язок повідомляти Національне агентство про виявлений факт несвоєчасного подання декларації має іншу правову мету та зумовлений наданими Відповідачу повноваженнями щодо реагування на такі порушення в межах антикорупційного законодавства, зокрема, вжиття заходів для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. Такий розподіл функцій забезпечує чіткість контрольної процедури та уникнення дублювання повноважень. 
Також варто зауважити, що вирішення питання про звільнення публічного службовця на підставі ч. 9 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» через неподання ним декларації належить виключно до компетенції органу, в якому працює така особа, оскільки саме цей орган здійснює контроль за дотриманням службової дисципліни та відповідає за кадрові наслідки порушень вимог чинного законодавства. Національне агентство у такому випадку обмежується лише здійсненням антикорупційного контролю, а кадрові рішення належать безпосередньо до повноважень роботодавця
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.  242-244,  250,  271,  272,  286,  308,  311,  315,  317,  321,  322,  325 КАС України, колегія суддів, -    
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024  року-без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          Л.В. Бєлова

                                                                                                    А.Ю. Кучма

Повне судове рішення складено «09» грудня 2025 року.