ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9447/22 Суддя (судді) першої інстанції: А.Г. Секірська

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій щодо відмови в призначені дострокової пенсії за віком шляхом зарахування періодів роботи, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
До суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просила суд:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови позивачці у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протипранвими;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити позивачці призначення та виплату дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 02.02.2022 року.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.02.2022 № 262340014362 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною з інвалідністю з 02.02.1991 по 14.04.2003, та призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 02.02.2022.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк.спр. 8, 9-10), 02.02.2022 звернулася до ГУПФУ в м. Києві (Деснянський район) з заявою вх. № 2006 про призначення пенсії за віком на підставі статті 115 Закону № 1058, до якої згідно із розпискою - повідомленням додала: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виписку з акта огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності № 5, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання НОМЕР_3 , довідку про прийняття на роботу (навчання) № 9969, заяву батька дитини б/н, заяву про відсутність первинного МСЕК б/н, паспорт дитини НОМЕР_4 , свідоцтво про народження дитини НОМЕР_5 , свідоцтво про шлюб НОМЕР_6 , трудова книжка НОМЕР_7 (арк.спр. 12).
Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, що визнається сторонами.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.02.2022 № 262340014362 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком згідно пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішення обґрунтовано таким.
Пенсійний вік визначений пунктом 3 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 50 років. Вік заявниці 57 років. Необхідний страховий стаж визначений пунктом 3 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 15 років. Страховий стаж особи становить 09 р. 03м. 21 дні.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу право на призначення дострокової пенсії за віком згідно пункту 3 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на даний час відсутнє.
Не працює.
На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує (арк.спр. 61).
Листом від 11.02.2022 вих. № 2600-0206-8/25781 ГУПФУ в м. Києві повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії, зазначивши, що для призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали її до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.
Згідно з п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Відповідно до наданих документів про стаж: трудова книжка, диплом про освіту, свідоцтво про народження дитини, медичний висновок, ідентифікаційний код, загальний страховий стаж складає 09 років 3 місяці 21 день, тому у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 02.02.2022 № 2006 відмовлено (арк.спр. 18).
Трудова книжка НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_1 містить такі записи щодо трудової діяльності позивача:
01.09.1981 - зарахована учнем Слободзейського ПТУ -13, наказ № 8 від 01.09.1981;
21.06.1982 - у зв`язку з закінченням Слободзейського ПТУ-13 відрахована з числа учнів, наказ № 20 від 21.06.1982;
22.06.1982 - прийнята приймальником склотари овочевого цеху, наказ № 80к від 22.06.82;
14.06.1983 - звільнена за власним бажанням, наказ № 51к від 14.06.1983;
Спеціалізоване будівельне управління № 32 тресту «Київміськбуд»:
25.07.1983 - прийнята на роботу учнем маляра, наказ № 79к від 28.07.1983;
03.05.1984 - присвоєно другий розряд маляра, наказ № 53 к від 07.05.1984;
01.12.1987 - присвоєно перший розряд маляра за новою тарифною сіткою, наказ № 158 від 1.12.1987;
01.02.1991 - звільнена з роботи за згодою сторін ст. 36 п.1 КЗпП УРСР по догляду за дитиною - інвалідом з дитинства, наказ № 141 від 11.02.1991 (арк.спр.11).
Відповідно до свідоцтва про народження від 25.04.1987 серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.спр. 13).
30.05.2012 дитина позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 (арк.спр. 14).
Згідно із висновком ЛКК від 12.08.2017 № 5, виданим КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги» Деснянського району м. Києва, син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , 07.12.1988 отримав статус дитини - інваліда згідно наказу МОЗ СРСР від 14.12.1979 № 1265 «Про перелік медичних показань та порядок видачі медичних висновків дітям-інвалідам з дитинства до 16 років». Тобто дитина була визнана інвалідом з дитинства до досягнення нею шестирічного віку. Заключення видано для пред`явлення до Пенсійного фонду Деснянського району м. Києва (арк.спр. 16).
Згідно із довідкою від 21.07.2017 № 9969, виданою Лівобережним ОУПФУ в м. Києві Дніпровський район, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному ОУПФУ в м. Києві Дніпровський район та отримувала соціальну допомогу на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 07.12.1988 по 14.04.2003 (арк.спр. 17).
Відповідно до висновку ЛКК від 07.12.1989 № 197 наявне захворювання та патологічний стан відповідає розділу А пункту ІІІ підпункту 3 переліку захворювань для отримання допомоги на дітей-інвалідів з дитинства у віці до 16 років, затвердженого Мінохорони здоров`я СРСР від 14.12.1979 № 1265, висновок дійсний до 1.1.1991, переогляд: 1.12.1990 (арк.спр. 19, 20).
Згідно із висновком ЛКК № 666 наявне захворювання та патологічний стан відповідає розділу ІІІ пункту 140 переліку захворювань для отримання допомоги на дітей-інвалідів з дитинства у віці до 16 років, затвердженого МОЗ України від 05.12.1991 № 175, висновок дійсний до 01.04.2003, переогляд: 01.03.2003 (арк.спр. 21).
Позивачкою надано заяву відповідачеві, в якій зазначено, що довідка МСЕК відсутня, дитина ОСОБА_3 отримав статус дитини - інваліда з 07.12.1988 до досягнення шестирічного віку, по ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до 14 років. І в 14 інвалідність знято.
Батьком дитини і чоловіком позивачки - ОСОБА_4 надано відповідачеві заяву про те, що пільгову пенсію він не отримує, буде оформлювати пенсію за віком після досягнення 60 років.
Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся за захистом своїх прав з відповідним позовом до суду.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.
Зазначене положення кореспондується також із частиною першою статті 17 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», згідно з якою жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).
Колегія суддів зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19 грудня 2017 року № 2249-VIII, зокрема у тексті Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-XII, Закон України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" від 16 листопада 2000 року № 2109-III, Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06 жовтня 2005 року № 2961-ІV, слова "інвалід", "дитина-інвалід" та "інвалід з дитинства" в усіх відмінках і числах замінено відповідно словами "особа з інвалідністю", "дитина з інвалідністю" та "особа з інвалідністю з дитинства" у відповідному відмінку і числі.
Отже, аналіз пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV та частини першої статті 17 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII свідчить про те, що право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства (осіб з інвалідністю з дитинства) до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу, що не оспорюється у цій справі). За змістом наведених норм однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства (особи з інвалідністю з дитинства).
Тож, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства (особи з інвалідністю з дитинства), а не дитини без такого роду медичних показань.
Колегія суддів звертає увагу, що визначення терміну «інвалід з дитинства» (особа з інвалідністю з дитинства) не міститься ні в Законі № 875-ХІІ, № 2249-VIII, ані в Законі № 2109-III.
Водночас, за змістом абзацу 2 пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.
На думку колегії суддів, для призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до частини 12 статті 7 Закону № 2961-ІV положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Відповідно до пункту 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).
Тобто, такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону № 1058-IV.
Отже, п. 2.18 Порядку № 22-1 не суперечить положенням ст. 17 Закону № 1788-XII та ст. 26, пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, оскільки не встановлює та/або не змінює механізм призначення такого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року (справа №330/2181/16-а), в якій Велика Палата Верховного Суду підтримала позицію Верховного Суду України у постанові від 27 травня 2014 року (справа №21-133а14), яка полягає у тому, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058-ІV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Для дострокового призначення пенсії матері дитини-інваліда має значення не факт установлення інвалідності, а момент настання медичних показників для встановлення інвалідності у дитини.
Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Порядок № 22-1).
Згідно із абзацом першим пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (пункт 1.7 розділу І Порядку № 22-1).
Відповідно до абзаців першого, четвертого пункту 1.8 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Згідно із абзацами першим, четвертим підпункту 6 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком: жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку,- документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність. У разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо) (при призначенні пенсії згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону).
Відповідно до пункту 2.17 розділу ІІ Порядку № 22-1 при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.
Абзацом першим пункту 2.18 розділу ІІ Порядку № 22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Згідно з пунктом 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Відповідно до абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно із абзацами другим, третім, четвертим пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Згідно з пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
Відповідно до абзацу першого пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.
Заяву ОСОБА_1 від 02.02.2022 за принципом екстериторіальності розглянуто ГУПФУ в Тернопільській області, яким прийнято рішення від 08.02.2022 № 262340014362 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком згідно пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» про відмову в призначенні пенсії, мотивоване відсутністю необхідного страхового стажу.
Листом від 11.02.2022 вих. № 2600-0206-8/25781 ГУПФУ в м. Києві повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії, зазначивши, що для призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали її до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років страхового стажу. Також ГУПФУ в м. Києві зазначило, що згідно з п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Щодо можливості зарахування до страхового стажу позивачки періоду догляду за дитиною з інвалідністю з 02.02.1991 по 14.04.2003, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 11 Закону № 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.
Згідно із пунктом 10 Порядку № 637 (станом на дату розгляду справи) час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, встановлюється на підставі: інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).
Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.
Документами, які підтверджують встановлення інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи.
Документами, що підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження, паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу.
Щодо відсутності акта обстеження фактичних обставин, суд зазначає таке.
Також суд зазначає, що акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду на підставі відомостей, одержаних від органів управління житловим фондом, сільських, селищних Рад народних депутатів, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їхніх сусідів, інших даних.
Отже, складення акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду є безпосереднім обов`язком органу Пенсійного фонду України.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2018 у справі № 197/1013/16-а.
При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 28.05.2020 у справі № 826/17201/17, від 23.11.2023 у справі № 360/5184/19 суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в документі, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування. У зв`язку з цим адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання» свого рішення).
У зв`язку з наведеним суд не приймає посилання представника відповідача, викладені у відзиві, на відсутність акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду, оскільки такої підстави для відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 не було зазначено ні в оскаржуваному рішенні, ні в листі ГУПФУ в м. Києві від 11.02.2022 вих. № 2600-0206-8/25781.
Судом установлено, що трудова книжка НОМЕР_7 містить запис від 01.02.1991 - звільнена з роботи за згодою сторін ст. 36 п.1 КЗпП УРСР по догляду за дитиною - інвалідом з дитинства, наказ № 141 від 11.02.1991.
На підтвердження здійснення догляду за дитиною з інвалідністю у період з 02.02.1991 по 14.04.2003 позивачкою надано копії: - свідоцтва про народження від 25.04.1987 серії НОМЕР_5 ; висновок ЛКК від 12.08.2017 № 5, виданий КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги» Деснянського району м. Києва, син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 07.12.1988 отримав статус дитини - інваліда згідно наказу МОЗ СРСР від 14.12.1979 № 1265 «Про перелік медичних показань та порядок видачі медичних висновків дітям-інвалідам з дитинства до 16 років»; - довідку від 21.07.2017 № 9969, видану Лівобережним ОУПФУ в м. Києві Дніпровський район, згідно із якою ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному ОУПФУ в м. Києві Дніпровський район та отримувала соціальну допомогу на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 07.12.1988 по 14.04.2003; - висновку ЛКК від 07.12.1989 № 197, згідно із яким наявне у ОСОБА_3 захворювання та патологічний стан відповідає розділу А пункту ІІІ підпункту 3 переліку захворювань для отримання допомоги на дітей-інвалідів з дитинства у віці до 16 років, затвердженого Мінохорони здоров`я СРСР від 14.12.1979 № 1265, висновок дійсний до 1.1.1991, переогляд: 1.12.1990; -висновку ЛКК № 666, згідно із яким наявне у ОСОБА_3 захворювання та патологічний стан відповідає розділу ІІІ пункту 140 переліку захворювань для отримання допомоги на дітей-інвалідів з дитинства у віці до 16 років, затвердженого МОЗ України від 05.12.1991 № 175, висновок дійсний до 01.04.2003, переогляд: 01.03.2003; - заяву, в якій зазначено, що довідка МСЕК відсутня, дитина ОСОБА_3 отримав статус дитини - інваліда з 07.12.1988 до досягнення шестирічного віку, по 14.04.2003, тобто до 14 років. І в 14 інвалідність знято.
Сукупністю наведених доказів, у призмі застосування пункту 9 частини першої статті 11 Закону № 1058, позивачкою підтверджено право позивачки на зарахування періоду догляду за дитиною з інвалідністю з 02.02.1991 по 14.04.2003 до загального страхового стажу.
З вищенаведених положень пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV слідує, що право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали осіб з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини з інвалідністю з дитинства.
Отже, для призначення пенсії на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV має значення не факт встановлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Позивачкою надано висновок ЛКК від 12.08.2017 № 5, виданий КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги» Деснянського району м. Києва, згідно із яким син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , 07.12.1988 отримав статус дитини - інваліда згідно наказу МОЗ СРСР від 14.12.1979 № 1265 «Про перелік медичних показань та порядок видачі медичних висновків дітям-інвалідам з дитинства до 16 років». Тобто дитина була визнана інвалідом з дитинства до досягнення нею шестирічного віку. Заключення видано для пред`явлення до Пенсійного фонду Деснянського району м. Києва (арк.спр. 16).
Також позивачкою надано довідку від 21.07.2017 № 9969, видану Лівобережним ОУПФУ в м. Києві Дніпровський район, згідно із якою ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному ОУПФУ в м. Києві Дніпровський район та отримувала соціальну допомогу на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 07.12.1988 по 14.04.2003 (арк.спр. 17).
Підстав вважати наведені у висновку ЛКК від 12.08.2017 № 5 та довідці від 21.07.2017 № 9969 відомості недостовірними, відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаний ЛКК особою з інвалідністю з дитинства у віці до шести років.
Щодо відсутності висновку про час настання інвалідності, суд зазначає, що відповідно до положень пункту 2.18 розділу ІІ Порядку № 22-1 надання такого висновку потребується виключно у разі, якщо дитина визнана особою з інвалідністю з дитинства після досягнення шестирічного віку. Натомість, як вже вище вказано, ОСОБА_3 визнаний особою з інвалідністю з дитинства до досягнення ним шестирічного віку.
Зважаючи на вказані норми та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що матеріалами справи доведено виховання позивачкою дитини з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку, що відповідає вимогам пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, тому ОСОБА_1 має право на призначення дострокової пенсії за віком за наявності стажу 15 років.
Відповідачем враховано до загального страхового стажу позивачки всі періоди роботи за трудовою книжкою та дипломом про навчання, та визначено страховий стаж у кількості 9 років 3 місяців 21 день. З урахуванням періоду догляду за дитиною з інвалідністю з 02.02.1991 по 14.04.2003 загальний страховий стаж позивача складає більше 15 років, що є умовою для призначення пенсії за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.
Відтак, оскаржуване рішення відповідача від 08.02.2022 № 262340014362 не відповідає критеріям, визначеним частиною другої статті 2 КАС України, та підлягає скасуванню.
Як наслідок скасування оскаржуваного рішення, суд, керуючись повноваженнями, визначеними частинами другою та четвертою статті 245 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати ГУПФУ в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною з інвалідністю з 02.02.1991 по 14.04.2003, та призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки позивач не звернулася із заявою про призначення пенсії упродовж трьох місяців з дня досягнення 50 років (22.06.2014), то відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV має право на призначення пенсії з дня звернення за пенсією - 02.02.2022.
У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ГУПФУ в м. Києві призначити позивачці пенсію слід відмовити, оскільки починаючи з 01.04.2021 на законодавчому рівні закріплено, що органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.
Питання щодо відповідності визначеної Порядком № 22-1 (у редакції Постанови Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1) процедури розгляду заяв про призначення/перерахунок пенсії за принципом екстериторіальності нормативно-правовим актам вищої юридичної сили було предметом дослідження Верховного Суду під час в порядку касаційного оскарження судових рішень у справі № 640/1873/22. Так, у постанові від 25.07.2023 суд касаційної інстанції зауважив, що:
«положення абзацу 13 пункту 4.2 та абзацу 2 пункту 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 мають легітимну мету (гарантують централізовану та прозору систему контролю за процесами призначення та перерахунку пенсій, мінімізують корупційні ризики, зумовлені особистими контактами з громадянами, попереджають можливі випадки зволікань у прийнятті рішення, оптимізують навантаження на працівників, розширюють способи звернень до територіальних органів Пенсійного фонду України) та відповідають критерію «якості закону» (зокрема, відповідають принципу передбачуваності (principle of foreseeability) та не передбачають можливість різного тлумачення чи правозастосування).
Тому, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача про невідповідність абзацу 13 пункту 4.2 та абзацу 2 пункту 4.3 Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 актам вищої юридичної сили, зокрема статті 40 Конституції України та Закону № 393/96-ВР.».
У цьому випадку, як було встановлено судом, опрацювання заяви позивача з питання перерахунку пенсії здійснено за принципом екстериторіальності, що відповідало діючому на той час порядку приймання та розгляду таких заяв органами Пенсійного фонду України. Органом, відповідальним за розгляд по суті вказаної заяви та прийняття рішення за нею, був визначений ГУ ПФ України в м. Києві.
З огляду на це суд вважає правильним висновок апеляційного суду, що належним відповідачем за позовом є саме ГУ ПФ України в м. Києві».
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28.11.2024 у справі № 320/10744/21.
Верховний Суд у постановах від 25.07.2023 у справі № 640/1873/22 та від 28.11.2025 у справі № 320/10744/21 підтвердив правомірність застосування принципу екстериторіальності та визначив, що належним відповідачем у таких справах є той орган Пенсійного фонду, який фактично розглянув заяву та ухвалив відповідне рішення.
З огляду на наведене, відповідно до законодавчо закріпленого принципу екстериторіальності, заяви про призначення/перерахунок пенсій опрацьовуються тим територіальним органом Пенсійного фонду, який отримав відповідне звернення, незалежно від місця проживання заявника. У цьому випадку опрацювання заяви позивача та ухвалення рішення про відмову в призначенні пенсії було здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, і саме цей територіальний орган ПФУ повинен призначити пенсію позивачці на підставі судового рішення.
Позовні вимоги про визнання дій ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначеної у рішенні ГУ ПФУ в Тернопільській області № 262340014362 від 08.02.2022, протиправними, задоволенню не підлягають, оскільки право позивачки порушено внаслідок прийняття протиправного рішення, а не внаслідок вчинення протиправних дій.
Щодо вимоги здійснити виплату пенсії, колегія суддів зазначає таке.
Абзацом першим пункту 4.10 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, у ГУПФУ в м. Києві виникне обов`язок з виплати пенсії на підставі положень нормативно-правого акта після її призначення Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області за судовим рішенням, тому відсутня необхідність зобов`язання виплатити призначену пенсію та відсутні підстави вважати, що така пенсія не буде виплачена відповідачем-І.
Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення "Бендерський проти України", судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.
Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення, а рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма